612 DELFINSLÄGTEt. 



kring 3 tum bred och 12 — 14 tum lång, fästad i ett 

 8 — 10 fol långt skaft, som med en lina är fastgjordt 

 vid båten. Denna är spetsig i båda ändar och ros af 

 8 — 10 man. hiom få minuters förlopp flyga bålarna 

 åstad för att deltaga i fångsten. 



Grinden låter sig bäst drifva mot vinden och med 

 strömmen. Färingarna välja alltid en jemnt uppgå- 

 ende flat strandbrädd till det ställe, dit de söka jaga 

 Grinden. Vanligen är Vaagöbugten det ställe, der ''Dra- 

 bet?' sker. Utanför grinden lägra de sig derföre med 

 sina bålar i en halfcirkel och söka åtminstone uppe- 

 hålla (gömma) den på samma ställe, tills flodtiden be- 

 gynner och de finna ändaniålsenligt att drifva den mot 

 land. Då detta inträffat börjas drifningen, som består 

 deri att båtarna rycka fram med skri, stoj och sten- 

 kastningar^ drifvande hyaldjuren framför sig i den rigt- 

 ning man vill hafva dem. Af fruktan för båtarna, som 

 i en halfcirkel omgifva dem, löpa hvalarna framåt, allt 

 jemnt förföljda, mot stranden. Stundom vända smärre 

 flockar tillbaka och söka bryta sig genom båtlinien men 

 de motas merendels med stenkast, larm och skrik, så 

 att de vända om och följa troppen. Då denna kommit 

 S — 600 alnar från stranden, börjas med att kasta hval- 

 spjuten, medelst hvilka hvalarna såras och blod färgar 

 vattnet. Mer och mer hopträngda anfallna och sårade, 

 rusa de då hoptals åstad mot stranden, drifvande för 

 sig en vattenmassa så hög att då de hunnit så långt 

 de kunna och vattnet drager sig tillbaka, ligga de nä- 

 stan på torra landet. jManskapet rusar då fram med 

 sina knifvar och medelst ett snitt i nacken slutar hva- 

 lens lif. Äfven hafva de grofva jernkrokar, hvilka de 

 hugga i sprulhålet och medelst tåg hala hvalen upp 

 på land. — Efter slutadt dräpande delas fångsten lika 

 mellan hvarje båt, då upptäcktsbåten dessutom som 

 premie får den största hvalen, utan lott och byte. 



Denna Hvalfångst är for Färöboarna af den största 



