VANLIG NARHVAL. 621 



Sällan kommer någon så långt åt söder, att han finnes 

 vid någon Engelsk kust, hvilket dock inträftat några 

 gånger enligt Bell p. a. st. sid. ö08j och år 1736 

 strandade en i Elben. (Anderss. p. 147). Vid Skandi- 

 navien är detta hvaldjur ytterst sällan iakttaget, och jag 

 känner ej mer än ett enda dylikt exempel 5 det var 

 för några och trettio år sedan som en yngre Narhval 

 fångades i Bindalsfjorden vid Helgeland i Norrige. Of- 

 tare måste han dock förekomma vid Norriges nordliga- 

 ste kuster^ ty enligt de underrättelser Pallas medde- 

 lar (p. 296) skall han finnas flockvis vid Nova Zemlja, 

 som ligger ungefär under samma bredd med Nordkap. 

 — Narhvalen lefver, som de flesta Delfinarter, i flock, 

 simmar med utmärkt snabbhet, och är munter, lekande 

 och liflig i sina rörelser. Ofta ser man dem under 

 sina lekar lyfta tanden öfver vattnet och sins emellan 

 korsa den, liksom om de ville fakta med hvarandra 

 (ScoRESB. p. 91). — Deras späck nyttjas till trän och 

 befarna, som begagnas till svarfvarearbeten, äro lika kost- 

 bara som elfenben. 



Näbbhyalslägtet (Hyperoodon Im.) 



Tändfr finnas inga i tandgömmen (alveoli) fastsittande 

 långs käkarna *), men längst fram i underkäken 

 sitta två (stundom fyra) små spetsiga tänder, 

 (hvilka dock sent framkomma). 



*) Professor Eschricht har funnit en hel rad af mycket 

 små spetsiga krumböjda tänder, liggande lösa i tandköttet på 

 båda sidor och i båda käkarna. Men dessa tänder, som blott 

 äro rudimentära, fastväxa aldrig i alveoli; de äro ej till nå- 

 got synbart gagn för djuret, och bortfalla, om icke förr, åt- 

 minstone vid skeletteringen, så att de aldrig finnas vid ske- 

 lettet. D. F. Eschricht Vndersögelser ower Hvaldyrene. Fjer- 

 de Afhandl. om Naebhvalen. Kjöbenh. 1845. 



