' REN. 503 



och honor. Gamla Rentjuren fäller sina horn före Jul- 

 tiden j honorna och de unga hannania fälla om våren 

 i Maj. 



Skelettet: Skallen: Pannan mellan Ögonen konkave- 

 rad ^ näsbenen upptill mycket breda -^ af längden^ lika 

 långa som näsöppningen. Tårbenen framtill plattade upp- 

 till-baktill starkt urgröpta 5 Kindbenet gående bredt fram 

 under lårbenet. Hornen sitta närmare nack-kammen än 

 Ögat. iMärket för nackbastet aflångt. Gombrädden en 

 starkt böjd båge med vomer gående lika långt ned som 

 gomen, och lika långt tillbaka som bakbrädden af Alse 

 pterygoideae. Hörntand finnes ofvan. — Hornen äro stun- 

 dom mer 5'-formiga; och i det fallet äro de riglade ut- 

 ulåt och bakåf^ derefter böjda nedåt^ längre ut uppåt^ 

 och således bilda de två bågar. 



Fossila Renhorn, hvilka- ej sällan förekomma i våra 

 torfmossar^ har jag samlat här på Museum till ett icke 

 obetydligt antal 5 äfven har jag fått fragmenter af skallar 

 och andra l)en. Af La[)pska och Norrska Renar har 

 jag äfven ett större antal horn och ben. Vid noggrann 

 jemförelse har ingen annan olikhet företett sig än att 

 de fossila stundom, dock ej alltid, äro något stöire än 

 de nu lefvande. 1 allt annat äro de lika, och höra be- 

 stämdt till samma art. 



Vistelseort och lefnadssätt: Det förhåller sig med 

 Renen som med alla andra Idislare i Europa, att han 

 förr varit vida talrikare och mer kringspridd än nu. Att 

 han ännu i CyESAiis tid fanns i Tyskland^ och alt han me- 

 nas med en af de tre egna, ej på andra ställen än i 

 Hercyniska skogen*) förekommande djurarter, är på- 



*) Jul. CyEs. bell. Gäll. VI. c. 26. Silva Hercynia sträck- 

 te sig från Scliwarzwald åt norden bort till Donau, genom 

 Franken och Thliringen, Böhmen och Öfverungern o. s. v. och 

 förlorade sig omsider vidare åt nordost i obekanta trakter, 

 Mannert. Geogr. der Griechen u. Römer, 3 Th. s. 5i0. 



