HEN. 509 



Jagt och fångst: På Norrska fjällen sivjutes Renen 

 med räffla, sedan man lagat så att man mot vinden 

 kommit i håll. Skytten kryper eller eljest smyger sig 

 bakom en bergspynt, lägger derpå bössan och rigtar i 

 allt mak. Två hundra alnar räknas för lagom håll. — 

 Hvarenda sjelfegande bonde i vestra Norriges höga 

 fjälltrakter är Renskytt och fäller årligen ett och annat 

 dussin Renar, hvilket icke ger så obetydlig inkomst. 

 Då man kommer upp i fjälltrakterna ser man husgaf- 

 larna högt Öfver taken prydda med Renhorn 5 hela ren- 

 hufvudet eller framsidan deraf, med påsitlande hud och 

 horn, uppspikas på gatlarna Öfver husen. Det är en 

 egen prydnad, som i dessa vilda trakter tager sig präk- 

 tigt ut. 



Fordomdags, innan skjutgevär kommo i bruk i Nor- 

 riges vestra fjälltrakter, fångade man Renen i gropar, 

 kallade Dyrgröfta eller Dyreslupur (rengropar, renstu.- 

 por). Man ser ännu några sådana, mosslupna och för- 

 fallna, på de flackare sidorna ned mot foten af fjällber- 

 gen. De äro murade af på hvarandra lagda flata (gneis- 

 glimmer) stenar. Hvarje grop är atlångt fyrkantig af 

 omkring 3 alnars längd, 4 — -ö qvarters bredd och sy- 

 nes hafva varit ett par alnar djup. Mellan dem äro 

 stenmurar (gärdesgårdar) af ett par alnars höjd eller 

 mer. Dessa hafva varit på sidorna branta j men gro- 

 parne ha åt båda ändarna varit långslutta, så att Re- 

 nen beqvämt kunde gå upp i dem. På tvärs i gropen, 



i I il 



ii ■ ■ 



iaiilll!»! iBlilliiai 



