514 hjortslXgtet. 



Hornen: trinda, fint knottriga, riglade uppåt, hakat och 

 något utåt, samt mot spetsen böjda inåt; endast 

 från främre sidan mer eller mindre greniga. 

 Färgen: Om sommarn rödbrun med rödgul bakdel; om 

 vintren rödaktigt grå. Längd från nosspetsen till 

 svansroten kring 6-7 fot^ höjden 4 f. 21 — 4 t. 

 Svansen 6 tum. 

 Synonymi: Cervus Elaphus, Lin. Faun. 40. Retz. Faun. p. 

 42. — - Gmel. Syst. I. p. 176. — Cerf, Biche et Faen, 

 BuFF. Hist. Nat. VI. p. 63. t. 9, 10, 12. Edit in 8:o XI, 

 p, 85. med tigg. — Stag, Pen Brit. Zool. I. p. 41. — 

 Red Deer Bell Brit. Quadr. p. 394. fig. — Roth- 

 Hirsch, Bechst. N. D. I. p. 453. — Edel-Hirsch, 

 ScHREB. Säugth. V. p. 996. tab. 247. fig. A. E. — Sunde- 

 WALL Jägaresällsk. Tidskrift 1834. sid. 994*). Sv. Hjort, 

 han. Hjortoxe, hon. Hind, Hjortko; Norr. Röddyr, hon. - 

 Dyrkolle. 



Beskrifning **} .• Kroppsbyggnaden smärt , benen 

 höga oeh spensliga, hvilket, jemte den ansenliga hufvud- 

 prydnaden, gör Hjorten till ett af de skönaste djur i 

 skogarna. 



Hufvudet är aflångt och litet ^ i förhållande till 

 kroppen. Öronen stora, uppresas vid det minsta buller. 

 Ögonen stora och lifliga, stå vidt skilda och hafva gul 

 iris. Under den främre Ögonvinkeln finnes en aflång 

 grop, något mer än en tum djup, hvari en fuktighet 

 utsvettar, hvilken i början är mjuk som vax och luktar 

 illa, men hårdnar småningom till en hornartad välluk- 

 tande massa. Näsborrarna vida och rundaktiga. I öfra 

 käken finnas två trubbiga hörntänder. Hornen trinda, 

 tjocka och knottriga, samt på åtskilliga ställen på långs 

 fårade 5 i dessa fåror hafva de blodkärl legat, som när- 

 de den hud, hvarmed de unga hornen voro beklädda. 



*) Till denna utförliga afliandling hänvises Läsaren före- 

 trädesvis. 



**) Ett skönt e.vemplar har, af Hans Excellence Hr Grefve 

 Piper, blifvit skänkt till Lunds Zoologiska museum och finnes 

 nu der uppstoppadt och i skelett. 



