HJORT. 



517 



Under parningstiden skola desse upplösa sig till flera 

 mindre sällskap efter deras olika ålder. 



Hjorten har merendels en bestämd trakt på hvil- 

 ken han uppehåller sig och hvilken han icke gerna lem- 

 nar. Denna- uppehållsort kallar man ett Hj örtstånd. 

 Härifrån kan endast hungern^ parningsdriften ^ täta för- 

 följelser eller vedfällning drifva honom. 



Hjorten är renlig och snygg. Han äger en skarp 

 syn, en fm hörsel och lukt. Dess skri liknar kons, 

 men är mera gällt och mer uthållande. Af naturen är 

 Hjorten from och skygg ^ men blir stundom i tamt till- 

 stånd ganska ilsken. Man har anmärkt att han tycker 

 om musik; och att han under jagten stundom framloc- 

 kas genom skallet af valdhorn, skallmeja och flöjt. 



Födoämnen: I solnedgången lemnar Hjorten vanligen 

 sitt stånd och går ut för att beta. Han blir på betet 

 hela natten och drager sig först i gryningen åter in i 

 tjocka skogen. Dess föda består i gräs, örter, löf, ban- 

 gen, säd, så väl vintersäd som sommarsäd, isynnerhet 

 hafre. Af säden förtär han halmen så länge den är 

 grönj sedan denne blir hårdare, äter han blött kärnan. 

 Med sin fina lukt kan han på långt afstånd uppvädra 

 de födämnen han tycker om, och då en flod finnes 

 mellan honom och dem, simmar han med lätthet der- 

 öfver. Under parningstiden förtär han flera slags svam- 

 par, och vid vintrens början uppsöker han ollon och 

 bär. Under vintren, då snö betäcker marken, blottar 

 han den med klöfvarne, för att komma till gräsvallen. 

 Äfven njuter han då mossa, ljung, knoppar, qvistar och 

 bark af yngre träd. 



Den äldre Hjortens parningstid infaller kring Egi- 

 dii dag, eller i början af September. De yngre para 

 sig en half eller hel månad sednare. En enda stark 

 Hjort är tillräcklig för 20 Hindar. Finnas flera yngre 

 hannar, så blifva de merendels af den starkare bort- 

 drifna. Finnas två lika starka, så uppslå ofta blodiga 



