522 hjortslXgtet. 



ra äldsta t. ex. under Järavallen, hvaraf man med säker- 

 het kan sluta, alt denna djurart hörer till landets äldsta 

 postdiluviana Fauna. 



Födoämnen: Dessa äro om sommaren gräs^ örter 

 och unga löf, isynnerhet af videarter, björnbärsbuskar 

 m. m. Äfven besöka de sädesfälten då säden ännu är 

 grön, och de skola isynnerhet tycka om bladen af bö- 

 nor. Om vintren gnaga de barken af unga träd, samt 

 förtära lafvar, gräs, säf, ollon o. d. Äfven afbeta de 

 trädknoppar och unga qvistar. 



Fortplantning: Parningstiden inträfTar hos några ti- 

 digare, hos andra sednare. Vanligen infaller den i No- 

 vember månad. Hvarje enskilt par är brunstigt kring 

 14 dagar. Honan går -drägtig kring 21 veckor eller 

 kring 5 månader och föder i Maj, merendels en eller 

 två ungar. Några dagar innan hon sätter, atlägsnar hon 

 sig småningom från hannen och drager sig ensam un- 

 dan till en med buskar tätt bevuxen ort, der hon fram- 

 föder sina ungar. Förmodligen fruktar hon att hannen 

 skall uppäta dem, hvilket stundom händer. Efter åtta 

 dagar för hon ungarna till fadren som då och sedan 

 visar en Öm omsorg om modren och dem. Ungarna 

 äro i början fläckiga, neml. röda och hvita *). — Man 

 kan tämja dem, och de följa då sin egare öfver allt 

 likasom hundar, utan att löpa sin kos. 



Jagt: Man brukar i Skåne att skjuta dem för skjut- 

 häst, då de ej äro rädda, utan låta Jägaren komma 

 helt nära. Äfven spårar man dem om vintren på snön j 

 om sommaren skjutas de stundom för stöfvare. Man 

 brukar skott af ett par passkulor och deribland större 

 hagel. 



*) Detta kände redan Virgilius; I. Bucol, II. vers. 40, 

 41. låter han en Herde sjunga: 



Praeterea duo, nec tuta mihi valle reperti 

 Capreoli, sparsis etiamnunc pellibus albo. 



