524 GETSLÄGTET. 



Tama Geten är icke alldeles så domesticerad som 

 Fåret. Hon har derföre mer likhet än detta med sin 

 urstam. Kroppen är smärtare^ halsen längre och svan- 

 sen mycket kortare än hos Fåret. Dessa djurs orga- 

 nisation är för öfrigt så lika, att de snarare borde för- 

 enas i ett slägté än utgöra två. De skola till och med 

 para sig med hvarandra och frambringa fertil afföda. 



Det förhåller sig i öfrigt med denna djurart som 

 med de flesta tamdjur, att man ej bestämdt vet från 

 , hvilken vild art den härstammat. Troligen har mer än 

 en bidragit till frambringandet af de talrika varieteter, 

 som från urminnes tider förefunnits. Bland de arter, 

 hvilka anföras som stam- för tama Geten äro : 



' 1) Stenbocken (Capra Ibex Lin.) 



Bockens horn äro stora, aftrubbadt fyrkantiga, fram- 

 till afrundade, på tvärs rullsigaj Getens smärre och mer 

 lika tama getens. Ryggen, kroppssidorna och halsryg- 

 gen rödgråaktiga 5 underhalsen och bröstet svarlgrå^ 

 strupen och underkäken hvitaktiga. 



ScHiNTz Naturgesch. u. Abbildungen p. 309. pl. 

 131. — jEgoceros Ibex Pall. Zoogr. 1. p. 224. 



Stenbocken förekommer nu endast på några få 

 bland de högsta mest otillgängliga Alperna (Monte Ro- 

 sa och .Mont Cenis) i Schweitz, på några få ställen i 

 Pyrenéerna, samt på de höga bergen i Siberien. Han 

 inskränkes och minskas mer och mer, och efter allt ut- 

 seende blir han snart att räkna bland de i Europa ut- 

 döda djurarterne. Fordom har han varit mer kringspridd j 

 dock synes han aldrig ha lefvat på Skandinaviska halfön. 

 — Stenbocken vistas i smärre hjordar, besöker om nät- 

 terna öfra gränsen af trädvegetationen för att beta, men 

 återvänder mot morgonen till bergsspetsarna bland den 

 eviga snön. — Brunsttiden infaller i Januari och honan 

 föder ungar vid midsommarstiden. 



Stenbocken parar sig och frambringar afföda med 



