526 GETStÄGfEt. 



Bell. Brit. Quadr. p. 432. fig. — Hausziege Bechst. N. 

 D. I. p. 408. — ScHREB. Säugth. V. tab. 283. Sv. Hannen 

 Bock ; Honan Get. Ungen Kid, Killing. Fin. Kili, Wuohi, 

 Wohla, Kauris, Kurmu. 



Vistelseort och lefnadssätt: Tama Geten är såsom 

 husdjur utspridd i de flesta länder. Hon trifves både 

 inom polcirkeln och mellan vändkretsarne. Likväl fin- 

 nes hon icke så långt upp åt norden som fåret *)j 

 men fördrager bättre än fåret, de södra ländernas hetta. 



Geten tycker isynnerhet om bergiga och klippfulla 

 trakter. Hon finnes i alla landskap af Skandinavien j 

 men minst i Skåne och nästan aldrig på dess släta och 

 skoglösa trakter. 



Af sitt ursprungliga skaplynne, liksom af sin ur- 

 sprungliga yttre form, har hon bibehållit långt mer än 

 fåret, och skall derföre åter lätt kunna bli vild. Hon 

 är ett i hög grad nyckfullt djur, som visar en nästan 

 motsägande blandning af vildhet och tamhet. 



Skötsel, Födoämnen m. m. Getternas stall bör hål- 

 las mycket rent och torrt, emedan de i en fuktig och 

 oren luft lätt bli sjuka. Så lätt som de uthärda hetta 

 eller regn, så ömtåliga äro de för köld. — Bockar trif- 

 vas mycket bra i häst-stall, der de uppsöka och för- 

 tära det foder som hästarne spilla. Men man bör här- 

 till välja hornlösa Bockar. 



Denna djurart förtär många växter, som af annan 

 boskap ratas. Likväl är det besynnerligt, att frukt och 

 blad af Benved (Evonymus europaeus) är ett gift för 

 honom, och för mycket ekollon förorsakar Geten en så 

 krampaktig smärta, att hon i förtid kastar fostret. 



I jemna trakter, der unga träd finnas, äro Get- 

 lerne mycket skadliga^ ty de afslå barken med hornen 

 eller afskala den med tänderna och nedböja träden för 



*) Dock finnas Getter i mängd på Dowrefjäll^ i Värda- 

 len m. m. , och i Gollegial Tidenden 1802 omtalas de bland 

 de djur, som Colonisterne vid Warangerfjorden underhöllo. 



