5218 FÅRSLÄGTET. 



i lärande sjukdomar. Den är, näst åsnemjölk, i detta 

 afseende den kraftigaste. Man påstår, att om man fö- 

 der Geten förut med sådane växl^er, som i den sjuk- 

 dom, för hvilken mjölken skall brukas, äro af någon 

 nytta, så skall detta hafva inflytande på mjölken och 

 göra den ännu verksammare för sitt ändamål. — Man 

 nyttjar getmjölk äfven till osl. M get- och fårmjölk till- 

 verkas i Italien en förträfflig ost, bekant under namn 

 af Ricotia. 



Fårslägtel (Ovis Lra.) 



Hornen: hoptryckta, kantiga, skrynkliga, bakät-utät rig- 

 tade och stundom spiralformigt böjda; inga tår- 

 gropar, hakan utan skägg. 



Hornen: tårbenen ingröpta; ingen öppning mellan an- 



sigtsbenen; näsbenen tillsammans bilda nedåt en 



spets; pannan temligen rät bildar med hjessan en 



rät vinkel. 



Anmdrkn.: Rättast vore utan tvifvel att förena detta och fö- 

 regående slägte. 



Näst Hunden, som redan förekommer hos Vilden 

 (sid. 242.), synes Fåret hafva varit menniskans första 

 eröfring bland djurskaran. Fåret omtalas redan som 

 lamdjur hos den första Nomad, någon urkund känner j 

 Abel, Adams son var en "Fåraherde" och offrade åt 

 Jehowah "förstlingen af sina får och deras talg" (1 Mos. 

 B. i, % 4.) — således redan före den Öfversvämning 

 (syndafloden) som i Bibeln beskrifves. Fårets kött har 

 redan då varit ansedt som en läcker spisj ty man off- 

 rade ej det sämsta åt den Gud, man dyrkade. Fåret 

 synes äfven i de äldsta tiderna ha varit användt för 

 sitt skinn och uUj och märkligt är att, från en ännu äldre 

 tid, det omnämnes, att Gud gjorde åt de första menni- 

 skorna, då de började^ finna sig nakna, kläder af skinn 

 (1 Mos. 3. 2 i.) — Åtskilligt af detta visar att fårets 



