FARSLÄGTET, 529 



första tämjande ligger långt framom både Historiens och 

 Sagans tider. Hos de äldsta orientaliska patriarcherna, 

 Judiska stammens magnater^ utgjorde fårskarorna den 

 största rikedomen. Fåret var der, från urminnes tider^ 

 ansedt som symbol af fromhet och försonlighet 5 så fram- 

 ställes det på mångla ställen i Bibeln, och förhållandet 

 mellan herden och dess får ligger till grund för mån- 

 gen skön och rörande liknelse i den Heliga Skrift. 



Hvilken vild fårart det var som först blifvit tämd, 

 är ej lätt att utreda 3 men sannolikast synes det hafva 

 varit någon, som förekommit i mellersta Asien, dit all 

 Historia och alla Sagor leda tillbaka. 



De vilda arterna, från hvilka våra tama får-raeer 

 anses härstamma, äro: 



1) MufOon (Ovis Musimon). 

 Artm. Gulbrun, under hvit ; hornen stora tjocka, utåt 



bägböjda, trekantiga, yttre kanten mycket skarp. 



Synonymi: [Ovis Musimon) Illustr. Naturgesch. 8. 

 p. 263. fig. 953, 954. — Capra Musmon Bonap. Ico- 

 nograf. d. F. Ital., med figur. — Ocis Musmon id. Ca- 

 tal. metod. d. Mam. eur. p. 17. 



Denna art, som fordom synes ha varit spridd Öf- 

 ver hela det södra Europa, är nu inskränkt till Sardi- 

 nien och Corsika. 



2) Argali (Ovis Ammon) Illustr. Naturg, 8. p. 

 264. f. 956. 



Hannen har stora horn, vid roten trekantiga med 

 afrundade kanter, framtill plattade på tvärs strimmiga. 

 Honan har hoptryckta lieformiga horn. — Hennes 

 sommarfärg är gråblack j vintcrfällen tätare, gråaktigt 

 rödbrun med hvitt på nosen, på strupen och under buken, 

 samt en gulaktig fläck kring den mycket korta svansen. 



Förekommer i Siberien, på de höga skoglösa bergs- 

 *kedjorna i mellersta Asien från Altai till hafvet^ men 

 han skall icke förekomma i Kamtschatka, Kaukasus, Per- 

 sien eller Armenien, som man förr trodde. 



Skandin:* Däggdjur. 34 



