530 fårslXgtet. 



Om dessa äro skilda arter, och i det fallet hvil- 

 kendera bör antagas som stammen till vår ullboskap, är 

 ännu icke afgjordt. Möjligtvis kunna de skilda racerna 

 af våra tama får härleda sig från flera vilda arter. Hufvu- 

 dets form, och som man påstår, äfven öfriga benbyggnaden, 

 synes visa påtagliga olikheter hos de olika tama får- 

 racerna — måhända härleda sig dock dessa blott af 

 tämjandets, de olika klimatens och den olika behand- 

 lingens inflytelser. 



Fårets stamföräldrar hafva troligen aldrig lefvat vil- 

 da på vår halfö, ty man har ingenstädes funnit fossila 

 qvarlefvor efter dem. Tama hafva de blifvit hitförda 

 och finnas som sådana numera kringspridda nästan öf- 

 ver hela jorden. 



Får (Ovis Aries Lin.) 



Artm. Kroppen beklädd med ull. 



Synonymi: Ovis Aries ,■ Li^. Faun. 45. — Retz. Faun. n. 49. 



— Brebis et Belier, Buff. Hi.st. Nat. V. t. 12. Id. edit. 

 in 8:0 IX. p. 4. pl. 1 — 7. — Common Sheep, Pen. Brit. 

 Zool. I. p. 27. —Bell Brit Qadr. p. 437. — Das gemei- 

 ne Schaf, Schreb. Säugth. V. t. 290. A. B., samt 289. 



— Bechst. N. D. i. p. 354. Fåret, Handbok i Husdjurs- 

 skötseln af NoRiNG 2 del sid. 330 *). — Sv. Får; Han- 

 nen : Bagge, Giimse, Vädur. Kastrerad : Hammel, Bete. 

 Honan : Tacka, Får. Ungen : Lamm. — I Smal. och Hall. 

 p. v. o. Sör, Söer. Norr. Sou, Sauer, Smale, Kaas. — 

 Fin. Oinas, Jädrd 9, Nuhi, Karitsa, Karkko. 



Fårets ull utgör en egen slags hårbeklädnad, i 

 hvilken hvarje hår, sedt under mikroskop, visar en 

 egen textur, skild från andra djurs hårj hvarje hår är 

 nemligen ej blott vågigt, utan dess yta är försedd med 

 på hvarandra taktegellikt liggande fjäll, hvilket gifver 

 ullen sin egenskap att tätt hopfiltas, och hvaraf dess 



*) Den som i ekonomiskt hänseende vill taga kännedom 

 om Fåret, dess behandling, nytta och olika racer hos oss, 

 hänvises till detta Svenska arbete. 



