J. Sparre Schneider. Hysens næringsforholde 3 



lig er det påfaldende, hvilken overveiende procent gastropo- 

 derne bidrager fremfor bivalverne i det fra Vardø nedsendte 

 materiale, 64 mod 28, om brachiopoderne medregnes. Nu er 

 jo antallet af bivalver i og for sig betydeligt lavere end 

 af gastropoder, men man skulde dog have ventet flere af de 

 for blød lerbund karakteristiske toskallede muslinger s. f. eks 

 Leda pernula, Nucula og Fo^Jm-arter ; dog er jo flere af disse 

 ret små og kan let være bleven overseede. 



Det må kun beklages, at jeg til denne anledning ikke 

 har kunnet fremlægge nærmpre undersøgelser af de øvrige 

 spiserester i hysemaverne, idet jo en hel del andre sødyr ind- 

 går i dens spiseseddel ; men jeg har desværre forsømt at an- 

 mode hr. Dahl oai nærmere at undersøge denne sag på Vardø, 

 og heller ikke har jeg selv ^ået tid dertil her i Tromsø. 



Det er jo neppe nogen tvivl underkastet, at hysen som 

 en vandrefisk ikke til enhver årstid fortærer en slig masse 

 mollusker, og at den på andre lokaliteter med en fattigere 

 moUuskfauna hovedsagelig nærer .^ig af andre sødyr og da 

 vel hovedsagelig crustaceer og echinodermer, som af Olsson 

 påvist. I almindelighed foretrækker vel hysen blød lerbund 

 eller mudderbund, og det er jo bekjendt nok, at den ofte får 

 en stærk og ubehagelig «grundsmag» ved at stå på sådan 

 bund, hvilket vel for en d<'l skriver sig fra den masse ler- 

 slam, som følger med de af Fhasrohsoma beboede døde skal- 

 ler, som hysen fører i sig, og end større kvanta ler og mud- 

 der vil den få i sig ved at fortære andre sødyr som f. ek<»^ 

 diverse annellider, Iripylus, Ctcnodisnis og lignende, der al - 

 tid strutter af mudder. At hysen ligesom disse her nævnte 

 slamspisere også skulde fylde sig med det «skjære» mud 

 der, som Krøyer har hørt fiskerne paastå, er mindre sandsyn- 

 ligt, men det får da nærmere undersøgelser over dens næ- 

 ringsforhoMe bringe mere klarh^d i. Dog ligger det nokså 

 nær at antage, at den for hysekjødet al tid karakteristiske 

 smag stammer fra det mudder og ler, sum den sluger med 



