J. Sparre Schneider. — Insektlivet i Jotunheimen. 121 



radbrækken af „Midtmaradalstinden", ,.Skogadalsbøen", „Kly- 

 penaasi" og last biit not least : „Store Skagastølstinden'*, 

 en haard nød for de fremmede tanger, en støvlesmøren og 

 dividering med førere med og uden patent, en studering af 

 karter, øldrikking og røgen tobak af de urimeligste snadder, 

 som den udenforstaaende kan nvde som et med hver ny dag 

 varieret festspil. 



Selvfølgelig tog jeg al denne ,,jotunologi" med den 

 største fatning, lod dem klyve i „Mohns skar" og sidde i 

 „Heftye's rende" af hjertens lyst i regn og skodde og hen- 

 gav mig til den vistnok mindre anstrengende men ligesaa 

 spændende og interessante sport at vende sten og lure paa 

 humler. I en amerikansk søskendeflok paa en broder og 4 

 søstre, unge livlige mennesker, fik jeg de elskværdigste bord- 

 fæller, som vil være iiadskillelig knyttede til mine Turtegrø- 

 erindringer. De kløv paa tjeldene med den største iver og 

 udlioldenhed, selv paa Store Skagastoltindens top fulgte den 

 ene af de yngste sin broder, forskrækkede os iblandt ved at 

 blive borte til nattemørket faldt paa, men altid havde de 

 blomster med, hvis navne de maatte have rede paa, var 

 utrættelige i at forhøre sig om norske forholde og bad mig 

 altid om at maatte faa se dagens fangst. Naar alle jotuno- 

 luger var af et saadant stof, skulde vi kanske taa hore lidt 

 mere fra vore turistfeller end fjeldenes høide, antallet af 

 klopper og førertakster ! 



Jeg skal ikke i detalj beskrive det terræn, som udgjorde 

 maalet for mine daglige udfiugter. Helgedalen og omgivel- 

 seme af Tintopro er sua ofte fremstilledo mod ])eu og pen- 

 sel og eier liellcr ikke noget saa særdeles karakteristisk, 

 naar bortsees fni de deilige tinderækker, som paa de Heste 

 kantor begra^nser horisonten. Ku aaben, for enhver træve- 

 gpfation blottet fjclddal eller rettere samlinLT af smaadale, 

 livei- med >iu skummende elv, mhmi uden kjern eller smaa- 

 vand, som ellers horer til statfagen i en ideal norsk sæter- 



