-j^j^g Tromsø Museums Aarshefter 19. — 1896. 



faaet et bestemt indtrj^k af, at her skulde en entomolog 

 finde meget at udrette, men endnu mere droges jeg mod 

 Sogn. Dette storslagne fjorddistrikt bød sig nu for første 

 gang og sikkert ogsaa for sidste gang i mit liv, altsaa valgte 

 jeg Sogn, men da aarstiden nu henimod sidste uge af juli 

 var saa langt fremrykket, at jeg nede i lavlandet ikke kunde 

 paaregne synderligt udbytte, var det en selvfølge, at jeg 

 maatte op i høiden. At det valgte endemaal : Fortundalen 

 og Turtegrø maaske ikke var det for entomologen heldigste, 

 var det jo ikke godt paa forhaand at opgjøre sig nogen af- 

 gjørende mening om — Aardal og Yetti havde sikkerlig været 

 heldigere — , men i grunden havde dette mindre at betyde, 

 „nylænde*' var det jo altsammen, og 14 dage for en insekt- 

 samler i et ukjendt terræn er jo blot som et flygtigt nik af 

 den udkaarede ! 



Den mægtige natur i Sognefjordens omgivelser er saa 

 ofte fremstillet og varieret i ord og billeder, at jeg ikke her 

 vil brede ud mine personlige indtryk men kort og godt for- 

 tælle, at jeg den 24de juli om aftenen, efter 2 dages fart 

 paa den vidunderligste af alle Norges fjorde, steg iland ved 

 Skjolden aller inderst i den drivende og frodige Lysterfjord. 

 Her inde, hvor tobaksplantningerne praler som paa Virgi- 

 niens sletter, skulde jeg gjerne tilbragt en maaned i den 

 bedste vaartid, men nu da engene forlængst var afhøstede, 

 kornet stod paa stør og alt saa tørt og afsvedet ud, var der 

 liden mening i at spilde nogen tid her, og tidligt næste 

 morgen rullede jeg da raskt opover Fortundalen med en af 

 Siilheims sprækeste gangere foran kjærren og en bitte liden 

 pratsom navnefætter af en sognegut bagpaa. Paa saa god 

 vei og med saa ,, reale" greier var de 7 kilometer op til 

 Øiene snart tilbagelagte, og paa dette udmærkede skifte med 

 snille værtsfolk og yderst komfortabelt stel gjorde jeg fore- 

 løbig stands i den tanke muligens at slaa mig til ro etpar 



