44 Tromsø Museums Aarshefter 16. 1893. 



grene af en tørfuru er snart ibrand, etpar har fra sidste 

 stryg braser lifiigt i panden med fleskestykker til, og den 

 uundværlige kaffekjedel placeres på gløderne efter bålet. 

 Man trænger ingen nøden for at retterne skal smage ; oven- 

 på tager jeg mig en pibe, medens assistenterne begge er af- 

 holdende, og så er vi atter i bevægelse snart med årer, 

 snart med stager. Den høie vandstand bragte os mangesteds 

 betydelige vanskeligheder med at komme forbi enkelte stryg, 

 og jeg gruede mig i stilhed til farten nedover igjen på dis- 

 se hvidtoppede bølger, men alt gik imidlertid vel, og ad det 

 østlige løb med Galggooaive tronende over vore hoveder var 

 vi så henved 7 om eftermiddagen ude af den sidste strøm og 

 inde på Vaggattems brede speil, hvor den største holme, Sev- 

 visuolo, længst i syd vinkede os med løfte om et godt nat* 

 teleie og muligens en god rømmekolle, nu alle længslers maal ! 

 Veiret var efterhånden bleven strålende, og efter etpar 

 timers roning landede vi på den sydvestlige side af øen, hvor 

 forstvæsenets hus i al sin tarvelighed kneiser mellem skolte- 

 lappernes små grå bur, der tager sig ganske malerisk ud på 

 de små grønne engpletter, ligesom stedet overhovedet er det 

 venligste og livligste, hvor man her i det indre firder spor 

 efter menneskehånd. Medens Bersvend ordnede i huset, hvor 

 alt var renskuret og pudset i påvente af forstassistentens 

 komme senere på høsten, sendtes Ole ud på ekspedition efter 

 mennesker og melk, og snart efter kom han triumferende til- 

 bage fulgt af gamle Kristine og hendes datter, der hver bar 

 en delikat rømmekolle, begge lutter smil ved at skulle få se 

 civiliserede mennesker igjen og få lidt afsætning på sin bu- 

 dråt. Kirstine er enken efter Anti Saari, som jeg har om- 

 talt fra turen med Sandberg i 82, og hun har nu med en 

 voksen søn og datter slået sig ned her på Sevvisuolo som 

 en slags norsk undersåt, men nok med temmelig tvivlsomme 

 adkomster tu at bo her. Der kunde være adskilligt at ud- 

 brede sig over ved denne anledning, men da jeg jo egentlig 



