42 Tromsø Museums Aarshefter 16. 1893. 



Det gik an, sålænge man var i beva'-gelse eller vendte an- 

 sigtet mod vinden, men fik man noget i håven eller måtte 

 huke sig ned efter noget på marken siddende, var hundrede 

 og ét ude. I tusindvis som en tæt regnskur slog de sig på 

 en, krøb ind i næsen, eienkrogene, ørene, bag nakken og ind 

 i skjægget og stak, så blodet randt. Mit høire øielåg blev 

 underløbet med blod og svækkede synet flere dage, mange 

 steder gik der værk i stikkene, så kløen betog mig nattesøv- 

 nen, ja det var ikke let at ase i de plaskvåde myrer i kamp 

 med slige fiender. Mine mere tykhudede kammerater, som 

 slåp at befatte sig med Micros, kunde jo holde ud etpar ti- 

 mer ad gangen og måtte så ind for at få vaske blodet af 

 sig og kjølet de brændende ansigter. Selv blev jeg som of- 

 test nødt til at tåge flugten efter en times forløb, men efter 

 et ansigtsbad og påfølgende indsmøring med den sure kaffe- 

 fløde, et ypperligt kjølende middel, var jeg så straks igjen 

 ved godt mod og parat til at styrte ud i myren på nyt. Vi 

 måtte meget beklage, at vor ypperstt fangeplads skulde være 

 beheftet med denne plage ; på de andre lokaliteter var der 

 lidet af dem, på nogle så vi slet ikke megæren, især på tørt 

 terræn. 



I den 22de fik vi atter en travl dag, da veiret holdt 

 såvel formiddag som eftermiddag, og mange fine eksplr. af 

 de tidligere nævnte arter vandrede i fangkasserne, idet Ber- 

 svend mest jagede Argynnis, medens Ole specielt lagde sig 

 efter enibla. Selv blev jeg dog dagens helt. Som jeg træt 

 og våd hvilede lidt på en tue i myrkanten. bemærkedes no- 

 get rød- og gulbroget at kravle op på et græsstrå tæt foran 

 mig; jeg lagde håven over i den tro, at det var en netop 

 udklækket Argynnis, som krob op for at tørre sine vinger, 

 men opdagede i samme nu den behagelige feiltagelse : det 

 var en aldeles frisk og ubeskadiget hun af Arctia festiva, og 

 skjønt det L.lev med dette ene eksplr., var jeg dog yderst 

 veltilfreds med fundet, da vi i museet ingen hun besad før 



