0. Bidenkap. Lyngenfjords Evertebratfauna. $^ 



en Laminariezone ; rødalger trivedes frodigt paa grundin- 

 gerne. 



Ifølge Carl Pettersens angivelser bestaar bergar- 

 terne paa begge fjordens sider af glimmerskifer med kalk- 

 stensindleiringer (Tromsø glimmerskifergruppe). A f de nær- 

 mest fjorden liggende fjelde er Horsnesfjeldet og det eien- 

 dommelig formede hatfjeld de liøieste (naar antagelig op i 

 over 3000 f.). Fra Horsnes har man en pragtfuld udsigt 

 til Lyngshalvøens storslagne tinder (N jåla var re, Rita- 

 varre, Moskorieppe o. ti,); ved bunden af fjorden ser 

 man Balsfjordfjeldenes kompakte masser. 



Lyngenfjordens haarde veirligt lægger stadig hindringer 

 iveien for undersøgelserne ; særlig er Nordenvinden, der i 

 alle de mod ishavet aabne, arktiske fjorde har frit spille- 

 rnm, yderst kold og bidende. Hertil kommer, at man til 

 rorskarle som oftest maa benytte finner, der er svage og 

 lidet skikkede til et saa slidsomt arbeide som bundskrab- 

 ning. Bebyggelsen er langs store strækninger af Lyngen- 

 fjorden meget spredt, saa at man nødsages til at tåge ho- 

 vedkvarter paa en eller anden større gaard og derfra pr. 

 baad gjøre kortere eller længere udfiugter til pladsen for 

 skrabningerne. Min station var hos hr. handelsmand Dreyer 

 paa Horsnes, hvor man baade faar et ypperligt kvarter og 

 en yderst imødekommende og venlig behandhng. 



Faunaen : Storfjorden danner, som ovenfor omtalt, in- 

 tot mod den ydre fjord næsten afstængt bassin som de indre 

 arme af de to nabofjorde, Ulfsfjord og Kvænangen, og man 

 tinder som folge herafikke den arktiske fauna ren og ublan- 

 det som i disse. Betrakter man f. ex. annelidefauoaen, vil 

 man se, at den bestaar af et rent overveiende antal former, 

 der forekommer langs hele den nurske kyst og saagar om- 

 fatter en art : Rhodine Loveni Mlgrn., dor for kun er ob- 



