4, Tromsø Museums Aarshefter 18. 1895. 



mende arter, en beregning som jeg ikke ter anvende på for- 

 ^.o^^det i Sydvarano^er. selv om d^-r her :'.ndnn kan s^jenstå 

 meget uopdaget. Heriil Jiommcr da ogbå. at det i KiuLoamo 

 nndersøgte område har en langt ringere n Istrækning end de 

 i Sydvaranger overfarede strækninger foruden at frembyde 

 langt mere ensformige terrænforholde. 



Medens antallet af arter indenfor de forskjellige grupper 

 på begge områder er temmelig lige, vil en nøiere granskning 

 vise, at sammensætningen i kvalitativ henseende er ganske 

 betydelig forskjellig, og dette forhold er det ret interessant 

 at se lidt nærmere på. 



Af de i Sydvaranger iagttagne 193 arter er 97. altså 

 vel halvparten endnu fremmede for Kuusamo, nemlig 10 

 Rhopaloeera, 3 Sphinges, 10 Bombyces, 10 Xoctuæ, 12 Geome- 

 træ, 8 Pyralidina, 12 Tortricina. 29 Tineina, 1 Micropteryx 

 og 2 Pterophorina, og af Kuusamos 204 er 105 endnu ikke 

 bemærkede i Sydvaranger, nemlig 5 Rhopaloeera. 1 Sphingid 

 (Sesia), 15 Bombyces, 19 Xoctuæ, 16 Geometræ. 10 Pyrali- 

 dina, 15 Tortricina, 23 Tineina og 1 Pterophorid. Fælles for 

 begge distrikter er da således kun 96 arter"^), en ganske be- 

 tydelig uoverensstemmelse mellem to forholdsvis ikke sa fjerne 

 distrikter, og selv om senere undersøgelser kan jevne endnu 

 lidt på denne ulighed, vil den dog altid lade begge områders 

 fauna fremtræde hver med sin stærkt udprægede lokaltone 

 begrundet i de stedlige klimat, jordbunds og vegetationsfor- 

 holde. 



Så udpræget sydlige (boreale) arter som Pieris dapli- 

 dice, Orgyia antiqva, Acronycta rumicis, Agivtis simiilans, 

 obelisca, Mamestra dissimilis, Bianthoecia cuoubali, Oidaria 

 vespertaria, Lytliria purpur aria, Cramhus pjratellus etc. 

 må jo nærmest antages at have nået sin nordgrænse i Kuusa- 

 mo, og omvendt vil man neppe her kunne påregne de rent 



*) Jeo- får ikke facit til at stemme nøiaoftio-t. men dette forvoldes af nogle 

 abestemte arter, hvis forekomst er tvivlsom. 



