•l\4i Tromsø Museums Aarsliefter 20. 180f. 



liageligt Klimat og byder Yegetationen gunstigere Betingel- 

 ser end Finmarksdalene i sin Almindelighed. 



Store Furuskove dækker Dalbundene og tildels Lierne, 

 medens Birken og de øvrige Løvtræer som Older og Asp, 

 Hæg, Rogn med de forskjellige 8alixarter voxer yppigt og 

 tæt paa de store Skovslaatter og der, hvor Furnskoven har 

 veget Plads. Ogsaa Korn avles i Alten, der som bekjendt 

 er det nordligste Sted i Verden, hvor Byg modnes. Poteter 

 dyrkes i vid Udstrækning og giver rigt Fold. 



Under saadanne Forholde maa der ogsaa udvikle sig 

 et Dyreliv, rigere og mere vexlende end man skulde vente 

 at linde det under en saa høi nordlig Breddegrad. Mangelen 

 paa storre Myrstrekninger og paa Vandsamlinger nede i 

 Dalen, gjør dog, at man savner enkelte Arter, som ellers 

 skulde havt mange Betingelser for sin Udbredelse inden 

 Distriktet. 



Da Dalen ved vikle Fjeldstrækninger paa 8 til 12 Mil 

 er skilt selv fra nærmeste Bygder, saa frembyder Alten, 

 hvad Faunaen angaai-, et nogenlunde sluttet Hele. 



Denne isolerte Beliggenhed giver paa den anden Side 

 Anledning til saare interessante lagttagelser angaaende for- 

 skjellige Dyrearters Migrationsevne, specielt hos dem, der 

 ere karakteristiske for Furuskoven. Mellem Altens og Fin- 

 lands Barskove paagaar saaledes undertiden Vandringer, og 

 i saadanne Aar kan man hoit oppe paa Koutokeinos skov- 

 løse Vidder paatræife de Dyrearter, der ere bundne til Furu- 

 skoven, og som paa Fjel det savner alle Betingelser for sin 

 Existence. 



Efter disse foreløbige Bemærkninger skulle vi gjen- 

 nemgaa Altens Vertebratfauna, saaledes som jeg under mit 

 11-aarige Ophold i Distriktet, rigtignok ofte optaget af mange 

 og forskjellige Gjøremaal, der har stillet sig hindrende ivejen 

 for et indgaaende Studium af disse saa interessante Foreteel- 

 ser^ har lært den at kjende. 



