A. HageDiann. Altens Vertebmter. 1|7 



Castoridae. 



Castor Jib er (Linn.j. Den iindos nu ikke længer i Al- 

 ten, hvor den synes udryddot allerede i sidste Halvdel 

 af det J8de Aarli undrede. 1 et Thini-svidne af 7: 1^44 

 nævnes endnii „Bæverskovon i Alten". Majavamiopionsaa- 

 ri eller Bæverkolonien i østre Storelvdalen minder ogsaa 

 om Bæveren. Her blev den sidste dræbt for ca. JOO 

 Aar siden. Det berettes endnu, at Dvret om Vinteren 

 holdt Vok oppe i Elven omkring- sit Tilholdssted. Og- 

 saa i Garrajok skal efter de Gamles Beretning 2 Bæ- 

 vere være skudte. Om den sidste Bæverfanger i Alten 

 fortælles, at han stedse var forsynet med Bævertænder, 

 hvormed han kurerede Folk mod „Vind". 



w 



Leporidae. 



9. Lepiis timidus (Linn.). 



Overordentlig talrig 1 Alten, skjønt ikke alle Aar lige 

 meget af den. Undertiden hænder det ogsaa her, at 

 man finder selvdøde Harer i Skovene. Den spises nø- 

 dig af Befolkningen, og da en voxen Hare kun betales 

 med 40 a '0 Ore, efterstræbes den ikke synderligt. 

 Nærmest af Hensyn til Tiur og Roi blev det i Altens 

 Thinglag forbudt i et Tidsrum af 5 Aar fra 1 .lanuar 

 1887 at opstille Snarer, Faldstokke eller andre Kangst- 

 indretninger for Tiuj-, Røi ol-" Hare i Tiden fra 1 Ok- 

 tober til 31 August. 



Inden Udløbet af de 5 Aar tiltog imidlertid Haren i 

 en næsten foruroligende Grad, saa man maatte bogynde 

 at bortskyde „Skadeliarer". Fredningen ønskedes for 

 Harens Vedkommende ikke fornyet. Ogsaa horoppe 

 hører man Tale om at Haren (»m AKencn „spiller'' mod 

 godt Veir! ingen har seet dMi spille, blot hort det. 

 Det er Berleuglens „l*o-po-p<»-po!" som um Naarafte- 



