24 Tromsø Museums AarsLefter 18. 1895. 



blind, hvor man ikke kan vente at tinde norna, som også i 

 sit ndseende er en sand cliamæleon. 



T^^år undtages, at ekspir. fra dens nordligste iiyvesteder 

 i Porsanger (TO"^ 30') gjennemgående er mindre og tildels 

 rigere udstyrede med oceller, ved jeg forresten ikke at nævne 

 nogen påviselig lokalrace, og livad de utallige aberrationer 

 angår, vikle det være ørkesløst arbeide at give dem særskilte 

 benævnelser; man vikle neppe række ud med 20 navne iste- 

 detfor de 2, hilda og fulla, som katalogerne nøier sig med, 

 men derfor har jo disse former ligefuldt sin betydning og in- 

 teresse. En af de mest fremtrædende former er ab. lainpana 

 Sandberg. Det ejendommelige aroma, som norna udvikler, 

 når den bliver trykket, har også jeg iagttaget, men medens 

 Schilde sammenligner det med duften af roser eller Daphyie, 

 har jeg fundet den at ligne vanille. Forøvrigt er norna ikke 

 den eneste arktiske sommerfugl, der udvikler en specifik 

 duft, thi foruden Oolias liecla, der udbreder en meget stærk 

 lugt af Phaca, har også Arg. thore et ganske påfaldende 

 aroma, der allerede omtales af Zeller (Stett. Ent. Zeitung. 

 1877 p. 301), og som jeg navnlig i 1893 lagde mærke til 

 hos friskfangede eksplr. Den forekom mig at minde noget 

 om opium, og duften udvikles såvel hos thore som hos hecla, 

 uden at dyret er klemt eller på nogen made molesteret. Når 

 man fæstede sin opmærksomhed uøiere på den sag, skulde 

 det nok vise sig, at tilfældene ikke er så enkeltstående, som 

 man skulde tro. 



29. 0. bore Schn. 



Når undtages Kautokeino, hvorfra Dr. Staudinger i 

 1860 erholdt 3 eksplr., er Sydvaranger den eneste trakt i 

 Norge, hvor denne høiarktiske svmmerfugl er observeret, og 

 også i sit hjem er den i sin forekomst indskrænket til meget 

 bestemte lokaliteter og synes aldeles at fattes i det indre 

 land, Den blev først funden på sandbankerne ved Jakobs- 



