44 



her kan vokse op til store busker; indimellem disse sitter ert 

 Ttibularia ) sp. Derimot mangler saavel Diphasia-arierne 

 som Thujaria ihiija. Av decapoder er det det vanlige sel- 

 skap; likeledes av echinodermer (se s. 41); men istedetfor 

 Echinocnrdinm optrær Spatangus purpiireiis. Desuten optrær 

 solstjernen Sålaster papposus og den flate, skjællete sjøpølse 

 Psoliis phantapiis. 



Subli toral-regionen (fra ca. 40 m. og nedover til 

 henimot 200 m.) karakteriseres snart som bakkeskraaninger, 

 snart som bækkener dækket av ler, snart ogsaa som dypere 

 liggende grunder. Her er som regel ingen eller yderst spar- 

 som vegetation ; bunden er stenet, sandig eller leret, ettersom 

 terrænget og strømforholdene er. 



Omkring Bjarkøy skraaner bunden gjerne noksaa brat 

 ned fra litoral-regionen ; her blir da en marbakke; paa østsi- 

 den av øen, hvor jeg væsentlig har skrapt, gaar den nedover 

 til 90 å 100 m. dyp. Faunaen faar her præg av den mæng- 

 de svamper, man faar op. Desuten er her adskillige kolonier 

 av bryozoer, f. eks. Retepora cellulosa, Homera Udwnoides 

 o. fl. Bunden er ellers stenet og sandig. Foraiiiinifer-selska- 

 pet skifter nu delvis karakter, idet nye optrær; Tnincatulina 

 lobatiiln, som særpræger bundprøver fra grundere vand, og 

 som gaar helt op i fjæren, synes her at være forsvundet. 

 Istedet begynder arter som Qiiitujueloculina seminulum, Tex- 

 tiilaria aggliitinans o. fl. at optræ ; de egentlige dypvands- 

 foraminiferer mangler dog endnu. Av cølenterater er der ikke 

 mange: den lille hydroide Campanulina humilis og alcyona- 

 rien Gersemia loricata. Ogsaa decapoderne er forholds- 

 vis sparsomme; av nye faar man her av og til den 

 lille trollhummer Munida bamffica (^= riigosa), mens Gala- 



*) Endnu ikke nøiere bestemt. 



