kurfursten af Brandenburg, sökte sin enda räddning i en krypande un- 

 dergifvenhet under kejsaren, hvars af naturen milda hjerta man genom 

 jemrande klagovisor sökte beveka, sedan man ej längre vågade hoppas 

 att genom öppet motstånd kunna tilltrotsa sig några medgifvanden. 

 Men en och annan blickade dock redan nu med hopp och tillförsigt 

 upp till Gustaf Adolf, i honom anande den "Gideon," som försynen 

 utsett till det betryckta Israels räddare — och snart skulle det på 

 ett lysande sätt visa sig, att denna aning ej var en bedräglig dröm. 

 Då Danmark efter slaget vid Lutter am Baremberge (Aug. 1626) 

 hotades af en öfverhängande fara, samt de kejserliga och ligistiska 

 vapnen segrande utbredde sig vid Östersjöns stränder, insåg Gustaf 

 Adolf, att det äfven gällde Sveriges säkerhet och skyndade derföre att 

 i början af år 1628 ingå ett förbund med Kristian IV '). Gustaf Adolfs 

 fränder, de af Wallenstein fördrifna hertigarne af Mechlenburg, funno 

 en tillflykt i Sverige, och genom ett i November 1627 utfärdadt patent, 

 öppnade Gustaf Adolf sitt rike till fristad för alla förföljda religionsfor- 

 vandter ). Imellertid lät Wallenstein (som antagit den stolta titeln: 

 "General öfver det Oceaniska och Baltiska hafvet") besätta Pommern 

 och Riigen samt gaf befallning om utrustandet af en flotta. Faran 

 ryckte med hvarje dog allt närmare, och Gustaf Adolf lemnade den ej 

 ett ögonblick ur sigte. I förening med sin bundsförvandt, Kristian IV, 

 lät han undsätta Stralsund, som, hårdt belägradt af Arnim, genom 

 en särskild beskickning hade anropat honom om hjelp, och hvars rädd- 

 ning han betraktade såsom ett väsendtligt vilkor för Östersjöns säker- 

 het '). Härmed var i sjelfva verket uppslaget gifvet till ett krig, 

 som Gustaf Adolf i alla fall ej trodde sig på längden kunna undvika, 

 och hvilket han derföre ville "hålla fjerran gående" för att ej deraf 

 uppsökas inom sina egna vidsträckt! gränsor. Men det var onekligen 

 ett vågadt steg att med Sveriges genom långvariga krig hårdt med- 

 tagna krafter inlåta sig i ett så vidt utseende företag, isynnerhet som 

 det polska kriget ännu fortfor och tvingade Sverige att i Preussen och 

 Liefland underhålla en ej obetydlig styrka. Derföre försummade ej 

 Gustaf Adolf att på alla håll se sig om efter bundsförvandter. Med 



1) Redan om sommaren 1627 hade YVallenstcin skickat polackarne i Preussen hjelp- 

 trapper mot svenskarne och derigenom tagit det första afgjördt fiendtliga steget mot 

 Gustaf Adolf. Dcremot sammandrog denne trupper i södra Sverige för att i nödfall 

 undsätta Danmark. Detta skedde innan ännu något förbund mellan Sverige och Dan- 

 mark kommit till stånd. — Se hithörande handlingar i Kongl. Biks-Archivct i Stockholm. 



2) Gcijer Sv. Folkets Ilist. D. III, s. 161. s. ff. (Eörsta uppl.) 



3) Se Gustaf Adolfs brcfvexling härom med A. Oxenstjcraa (i Kongl. lviks-Archi- 

 vet i Stockholm). 



