Frankrike, England ocli Holland inledde han underhandlingar för att 

 försäkra sig om dessa magters bistånd. Afven med hansestäderna 

 sökte han knyta förbindelser, och markgrefven af Baden fick (Januari 

 1629) i uppdrag att inleda sådana med Venedig, Schweitz samt de 

 tyska riksstäderna Strassburg, Ulm och Niirnberg. I Siebenbiirgen 

 underhandlade Strassburger å Gustaf Adolfs vägnar med Bethlen Ga- 

 ber om ett förbund "till det allmänna väsendets återställande"; och 

 om våren 1629 affärdades Wolmar von Farensbach i en beskickning 

 till Schweiz, Venedig och Siebenbiirgen. Vid sidan af denna vidt ut- 

 grenade diplomatiska verksamhet, fortgingo krigsrustningarne hemma i 

 Sverige, och under vintern 1628 — 1629 träffade Gustaf Adolf alla an- 

 stalter att vid första öppet vatten i egen person gå med betydlig styrka 

 öfver till Stralsund. 



Mellan Kristian IV och kejsaren aftalades imellertid en fredskon- 

 gress i Liibeck , till hvilken äfven Gustaf Adolf beslöt att affärda sän- 

 debud, ehuru han under dåvarande förhållanden gjorde sig föga hopp 

 om en för framtiden betryggande fred och derföre i sjelfva verket sy- 

 nes hafva velat kriget för att ej lemna kejsaren tillfälle att till Sveri- 

 ges yttersta fara befästa sin magt i norra Tyskland. Derföre hade 

 Joh. Adler Salvius och de öfrige till Liibeck affärdade svenska sände- 

 buden i uppdrag att söka sak med de kejserlige på det Sverige måtte 

 få en så mycket giltigare anledning till kriget och Gustaf Adolf ej se 

 sina händer bundna genom skenbart billiga förliknincrsanbud. De sven- 

 ska sändebudens snöpliga afvisande från fredskongressen var honom 

 derföre ingalunda ovälkommet. I skrifvelser till de tyska furstarne och 

 ständerne (April 1629) sökte han rättfärdiga sin åtgärd att undsätta 

 Stralsund samt uppräknade alla de oförrätter, som blifvit honom till- 

 fogade af kejsaren, hvilken onekligen tagit det första fiendtliga steget 

 genom de redan år 1627 till Preussen afsända kejserliga trupperna 

 samt derigenom gifvit Gustaf Adolf rättmätig orsak att genom Stral- 

 sunds undsättande sörja för Sveriges framtida säkerhet. Likväl gjor- 

 des från svensk sida ännu ett försök att inleda underhandlingar med 

 kejsaren och Ligan, i det nemligen Sten Bjelke å svenska riksrådets 

 vägnar atfärdades till fredskongressen i Liibeck , med skrifvelser både 

 till Tilly och Wallenstein. Men de af Gustaf Adolf uppställda for- 

 dringarne voro i sjelfva verket af den art, att de blott med svärdet 

 kunde genomdrifvas. Han äskade de kejserliga truppernes aflägsnande 

 ur de båda sachsiska kretsarne, de tyska Östersjö-hamnarnes återöpp- 

 nande samt restitution af alla förfördelade riksständer, isynnerhet ko- 

 nungens fränder hertigarne af Mechlenburg, hvilka, om de voro straff- 



