8 



började resa sig inom Frankrike; mot dessa sökte hon tvertom ett 

 stöd i Spaniens vänskap. Äfven efter Marskalkens af Ancre fall och 

 enkedrottningens undanträngande från styrelsen förblef Frankrikes po- 

 litik länge i det hufvudsakliga oförändrad. Ostördt från Frankrikes 

 sida och till en del gynnadt af dess diplomatiska inflytande fick så- 

 lunda det habsburgska huset utvidga och befästa sitt välde i Tysk- 

 land, i Schweiz, i Italien, samt med Frankrikes uttryckliga begifvan- 

 de åter försöka Hollands kufvande. Redan kort efter Sillery's stör- 

 tande och Richelieu's inträde i den nya ministere, som då bildades (i 

 början af år 1624), varsna vi dock några tecken till en börjande 

 omkastning i Frankrikes yttre politik. Men först sedan Richelieu kom- 

 mit i spetsen för statsärenderna (Augusti 1624) se vi denna förändra- 

 de rigtning med skicklighet och kraft fullföljas, om ock Richelieu mer 

 än en gång fann sina händer bundna, sina planer korsade, dels genom 

 den städse jäsande upprorsandan hos Frankrikes store, dels genom 

 sjelfva enkedrottningens och det strängt katolska partiets hemliga åt- 

 göranden bakom hans rygg. Det förnyade förbundet mellan Holland 

 och Frankrike, den engelska kronprinsens förmälning med franska prin- 

 sessan Henriette, österrikarnes fördrifvande ur Graubundten samt Velt- 

 lins befrielse från de påfliga trupper, som enligt fördraget i Avignon 

 (1623) höllo det besatt ') — dessa voro de närmaste följderna af 

 denna politik, som åter införde Frankrike på den af Frans I och Hen- 

 rik IV beträdda banan. Och då Frankrike vid samma tid i förening 

 med Savoyen angrep Genua, så blef äfven detta en anledning till ett 

 öppet fredsbrott med Spanien, som åtog sig Genuas sak. I samman- 

 hang med denna den spanska politikens förändrade rigtning stodo äf- 

 ven de underhandlingar, som om hösten 1624 inleddes med Gustaf 

 Adolf och Kristian IV för att förmå dessa med väpnad hand ingripa i de 

 tyska angelägenheterna, och hvilka följande år ledde till fördraget i 

 Haag, hvarigenom Kristian IV försäkrades om Englands, Hollands 



1) Under de inre oroligheterna i Graubundten (1618—1622) hade Spaniorerne bc- 

 mägtigat sig Veltlin, medan österrikarne tillegnade sig åtskilliga områden i östra 

 Graubundten samt besatte Chur och Maienfcld. Härigenom var för österrikarne 

 och spaniorerne den vigtiga förbindelsen mellan Tyrolen och Italien öppnad. Imeller- 

 tid utverkade Frankrike, att Påfven togs till skiljedomare i frågan om Veltlin, som 

 tills vidare besattes af påfliga trupper, dock med vilkor att österrikiska och spanska 

 trupper såväl här som i Graubundten skulle hafva fritt genomtåg från Italien till 

 Tyskland. Sålunda kunde dock de kejserliga och spanska härarne i sistnämnda land 

 obehindradt draga till sig förstärkningar från Italien. Att österrikarne åter måste ut- 

 rymma Chur, Maicnfeld och Rhäzuns var under sådana omständigheter af jemförelse- 

 vis mindre vigt. 



