12 



digheter föga benäget att inlåta sig i något företag mot kejsaren. Men 

 såsom vi redan anmärkt förändrades snart dessa förhållanden, och 

 Richelieu började då lyssna till de af Lars Nilsson framkastade vin- 

 karna. På en tid, då kejserliga härar i Italien och Nederländerna 

 förenade sina vapen med Spamorernes, och äfven Lothringen hotades 

 med invasion af spanska och kejserliga trupper, måste det för Richelieu 

 vara så mycket angelägnare att genom Gustaf Adolf sysselsätta kej- 

 saren i Tyskland, som denne efter freden i Liibeck (Maj 1629) icke 

 vidare hade något att befara från Kristian IV:s sida och, vid den rå- 

 dande modlösheten hos de tyska protestanterne, icke heller af dem 

 tycktes hafva något att frukta, såvida ej en ny fiende segrande upp- 

 trädde på det tyska rikets grund. Derföre afsändes om hösten 1629 

 Charnacé till Gustaf Adolf för att utforska hans tänkesätt, uppmana 

 honom till det tyska kriget samt dertill skaffa honom fria händer ge- 

 nom en fred eller ett flerårigt stillestånd med Polen '). I samma 

 ärende infann sig älven ett engelskt sändebud Thomas Roe, hos ko- 

 nungen, som då vistades i Preussen, och för hvilken sålunda gynnande 

 utsigter öppnade sig till det af honom åstundade förbundet med Eng- 

 land och Frankrike 2 ). Men han ville af redan anförda skäl ej visa 

 sig angelägen derom, isynnerhet som han tvifvelsutan insåg, att Frank- 

 rike i sin dåvarande ställning skulle uppbjuda allt för att förmå ho- 

 nom till en härnad i Tyskland. Då derföre Charnacé hade företräde 

 hos honom och (enligt konungens eget uttryck i ett bref till Axel 



1) Om denua beskickning yttrar Flassan (,,Histoirc générale et rai^oimcc de la di- 

 plomatie francaise", T. II s. 447): Le cardinal chargea Charnacé, qui était son pa- 

 rent, de se rendrc aupres de Gustave, quoique sans caractere, afm de ne pas donner 

 ombrage ä 1'empereur." 



2) Äfven med Holland stod Gustaf Adolf denna tid i underhandlingar om ett för- 

 nyande af det mellan Sverige och Holland år 1614 afslutade 15-åriga förbundet. Den 

 till Holland affärdadc Hofmarskalken Didrik v. Falkenberg (densamme som 1630 sän- 

 des till Magdcburg) ledde i förening med Sveriges ordinarie ambassadör hos Gcneral- 

 Btaterne L. Camerarius, dessa underhandlingar, hvilka dock ej förde till önskad på- 

 följd, emedan Holländarne bjödo för ringa subsidier och fordrade att i de preussiska 

 och licfländska hamnarne få åtnjuta handelsfriheter, som Gustaf Adolf ej ville med- 

 gifVa. Dessutom fruktade han att genom ett förbund med Holland beröfva sig utsig- 

 tcrna till franska subsidier; ty om han genom ett dylikt förbund förpligtade sig till det 

 tyska kriget, så skulle Frankrike sannolikt draga fördel deraf utan att erbjuda honom 

 sitt understöd; men af Frankrike väntade han i annat fall bättre vilkor, än af Hollän- 

 darne, som dessutom i hvarje händelse medclbarligen skulle gagna honom genom sitt 

 krig med Spanien. Man ser häraf, att Gustaf Adolf redan vid denna tid (efter Char- 

 nacc"s första beskickning till honom) började göra sig tcmligcn säker räkning på fran- 

 ska subsidier. 



