20 



beröfva sig Englands och Hollands understöd, äfvensom möjligheten 

 af en förmånlig förlikning med kejsaren. För en sådan förlikning, 

 hvartill kejsarens dåvarande ställning öppnade en gynnsam utsigt, var 

 Gustaf Adolf vid ifrågavarande tidpunkt icke obenägen , äfven om han 

 derigenom blott skulle bereda sig några års lugn på det hållet. Ty 

 han fann Danmarks förhållande högst misstänkt, hvarförutan en 

 med Danzig uppkommen och, enligt hans öfvertygelse, af Danmark 

 och Holland underblåst tvist äfven påkallade hans uppmärksamhet; 

 hvadan han var oviss, åt livad håll han först borde vända sina va- 

 pen. Äfven hade från Preussen oroande tidningar inlupit, "liksom 

 skulle der vara kändt något upplopp, och herr Johan Baner kommen 

 på olycka." Derfore säger konungen sina resolutioner ännu hänga på 

 de underrättelser han väntade från A. Oxenstjerna, som då befann 

 sig i Preussen. "Hvarföre är Wår befallning," skrifver konungen med 

 anledning häraf till rikskansleren, "att J med aldraförsta gifve oss 

 tillkänna hvad edert tillstånd är, enkannerligen om Wi kunne njuta 

 det tyska rytteriets tjenst, och om J kunnen verificera de förslag Wi 

 eder sist med Grubben tillsände" '). Det var dessa från alla håll sig 

 hopande faror och svårigheter, som för ett ögonblick kom Gustaf 

 Adolf att tveka, hvad han borde "först eller sist begynna," samt för- 

 mådde honom att för hvarje händelse "sno en telam tractatus med 

 de kejserska." Men han har dock ej länge besinnat sig, innan han, 

 ännu osäker om främmande understöd och sålunda blott hänvisad till 

 egna krafter, beslöt att företaga det tyska fälttåget och, enligt det 

 svenska riksrådets tillstyrkan, "drifva underhandlingarne under hjel- 

 men." I detta djerfva beslut leddes han liksom af en högre ingifvelse, 

 och den varma hänförelse hvarraed företagets storhet fyllde hans bröst, 

 har hos honom redan från början parat sig med en fäst tillförsigt till 

 dess framgång. Den härflöt från en i grunden religiös känsla af den 

 höga kallelse, han gick att uppfylla, och den ofta framskymtande 

 aningen om en snart stundande död, har åt denna känsla gifvit det 

 djupa allvarets prägel. 



En omständighet väckte dock Gustaf Adolfs oro och farhågor. 



1) Detta har afseende på det kansleren tillsända ^Memorial öfver de ärenden, som 

 angå den preussiska staten och II. M:t vill att Cantzleren tager i akt; Actum Stock- 

 holm d. 17 Januari anno 1630." (Efter svenska Riksregistraturet aftryckt i ., Arkiv 

 till upplysning om svenska krigens och krigsrättningames historia," D. I s. SS. o ff. — 

 Se föröfrigt Gustaf Adolfs båda skrifvelser till A. Oxenstjerna ilat. Stockholm d. 17 

 och 25 Mars 1630; jemf. „ Memorial öfver de ärenden, som Kongl. M:t vill att Canta- 

 leren tager i akt och gifver sitt svar uppå. Actnm Stockholm cl. 8. Aprilis anno 

 1630." (A. st. s. 100 o. ff.) 



