21 



Det var den tvetydiga ställningen till Danmark, hvilken lät befara ett 

 angrepp från detta håll, och det undgick ej den svenske konungens 

 skarpa blick, att han här "lemnade en fara bakom sig" '). Danmark 

 kunde ej med likgiltighet se, att en rivaliserande magt allt mer och 

 mer utvidgade sitt välde vid Östersjön. Redan var dess östra kust- 

 länder i svenskarnes händer, och genom sina eröfringar i Preussen 

 hade Gustaf Adolf tagit det första steget på södra Östersjö-kusten. I 

 Stralsund hade Sveriges och Danmarks intressen sammanstött, och 

 blott af omständigheterna dertill tvungen hade Kristian IV återkallat 

 sin garnision samt sålunda lemnat Svenskarne i odelad besittning af 

 staden. Detta måste naturligtvis nära af un den och misstroendet mel- 

 lan de båda grannstaterna, och mötet i Ulfsbäck (Febr. 1629) var 

 föga egnadt att skingra Gustaf Adolfs misstankar. Dessa stegrades 

 genom de tidningar, som inlupo från den svenska agenten Fegräus rö- 

 rande Kristian IV:s tänkesätt och yttranden. Dessa och andra om- 

 ständigheter kommo Gustaf Adolf att befara ett fredsbrott från dan- 

 ska sidan, och om våren 1630 tvekade han till och med, huruvida 

 han ej först borde angripa Danmark för att på detta håll tilltvinga 

 sig en säker och betryggande fred innan han öppnade det tyska 

 fälttåget. 



Imellertid hade Kristian IV, sannolikt för att sätta en gräns for 

 Gustaf Adolfs vidare framsteg, erbjudit sig till fredsmedlare mellan ho- 

 nom och kejsaren. Båda antogo förslaget, hvarpå en fredskongress 

 beramades till Danzig. Utsigterna för densamma voro till en början 

 icke ogynnsamma. Kejsaren önskade fred för att kunna genomdrifva 

 sina planer i Tyskland; ty han umgicks med afsigten att få sin son 

 vald till romersk konung och måste derföre söka blidka de tyska kur- 

 furstarne, hvilka högljudt klagade dels öfver Wallenstein , dels öfver 

 de olidliga krigspressurer, som det fortfarande krigstillståndet medför- 

 de. Äfven Gustaf Adolf var, såsom vi redan nämnt, vid ifrågava- 

 rande tidpunkt icke obenägen för en fred, hvilken under dåvarande 

 förhållanden äfven för honom var önskvärd; men han beslöt dock till- 

 lika att med svärdet gifva eftertryck åt sina fordringar, och på samma 

 gång han beordrade sina sändebud till fredskongressen, inskeppade han 

 sig med sin i Sverige samlade krigsmagt och afseglade den 17 Juni 

 (g. st.) från Stockholms-skären, der han länge blifvit uppehållen af 

 motvind. Kort förut (i början af Juni) hade befälhafvaren i Stral- 

 sund Alexander Lesslie, hvars armée-corps under våren blifvit för- 

 stärkt till 9,000 man, bemäktigat sig ön Riigen, hvarest de kejserlige 



1) Geijer a. st. s. 



