29 



vid gifver föredömet. Hvad kunde icke de båda kurfurstarne af Sach- 

 sen och Brandenburg uträtta tillsammans med dessa städer! Gifve 

 Gud, att en Mauritius nu funnes!" '). 



Och härvid blef det, oaktadt alla det kurbrandenburgska sände- 

 budets invändningar, hvilka i motsats till den svenske konungens öppna 

 och manliga språk förefalla såsom en matt och slingrande advokatur, 

 som snart är i förlägenhet för svaret 2 ). 



Medan sålunda Kurbrandenburg vacklade mellan fruktan för kej- 

 saren å ena, samt för Gustaf Adolf å andra sidan, iakttog äfven 

 Kursachsen vid denna tid en ängsligt tvekande politik. Visserligen 

 hade restitutions-ediktet i förening med den gäckade utsigten på er- 

 kestiftet Magdeburg kommit kurfursten Johan Georg af Sachsen att 

 svigta i sin förra trohet mot kejsaren 3 ); och det felades bland de ty- 

 ska protestanterne icke de, som sökte drifva kurfursten till en form- 

 lig brytning samt förmå honom att träda i spetsen för en ny evange- 

 lisk union '). Men härtill saknade den med medelmåttiga själsgåfvor 

 utrustade kurfursten den kraft och beslutsamhet, som en så svår upp- 

 gift onekligen kräfde; och han föredrog derföre att, enligt de tyska 

 furstarnes vanliga plägsed, genom långa och dock slutligen fruktlösa 

 underhandlingar söka utverka hvad han ej vågade hoppas att ernå 

 genom ett manligt och beslutsamt uppträdande ö ). Tvenne Gustaf 

 Adolfs skrifvelser (af den 25 April och 1 Maj 1629) synes han hafva 

 lemnat obesvarade 6 ); och då ett sändebud från den fördrifne samt i 

 hemlighet med Gustaf Adolf förbundne administratorn Kristian Wil- 



c!) 



helm af Magdeburg i Juni 1630 infann sig i Dresden för att vinna 

 kurfursten för Gustaf Adolfs förehafvande, afgaf en Sachsisk embets- 

 man det muntliga svar, "att H. Kurf. Durchl. höll de af sändebudet öf- 

 verlemnade punkterna ytterst svåra, farliga och af sådan importanz, 

 att han hv arken skriftligen kunde förklara sig öfver någon enda af 



1) Härmed syftas på kurfursten Moritz af Sachsen. hvilken genom sitt raska och 

 beslutsamma uppträdande tvang kejsar Karl V till Passauer-fördraget (1552). 



2) Se Helbig, a. st. SS. 11—18. 



3) Efter administratorn Kristian Wilhelms fördrifvande hade nemligen Johan Georgs 

 son August blifvit af domkapitlet vald till administratör; men utan afseende härpå gaf 

 kejsaren stiftet åt sin son erkehertig Leopold Wilhelm, som förut var biskop af Pas- 

 sau och Strassbnrg. 



4) Denna mening uttalade kurfursten sjelf vid en öfverläggning i sitt hemliga råd. 



5) Särdeles upplysande i detta hänseende äro förhandlingarna i kurf. geheimerådet 

 i början af år 1630. Koncepterna till dessa rådplägningar finnas i Dresdener-Archi- 

 vet bland handlingar rörande fredstraktater i (tyska) riket. 



6) Helbig, a. st. s. 4. 



