31 



beta på en biläggning af den söndring, som restitutions-ediktet fram- 

 kallat. 



Också var nämnda konvents önskan att aflägsna Gustaf Adolf 

 från tysk botten den enda punkt, hvarutinnan kejsaren och alla kur- 

 furstarne voro någorlunda ense. Samtlige kurfurstarne förenade sig 

 om ett gemensamt svar på den besvärsskrifvelse, som Gustaf Adolf 

 redan i April låtit tillställa dem, och om hvilken Helbig riktigt ytt- 

 rar, att den kunde betraktas såsom en officiell krigsförklaring *). "Men 

 i alla andra angelägenheter," anmärker Helbig, "stodo dels de fast 

 sammanhållande katolske kurfurstarne mot kejsaren, dels de evange- 

 liske kurfurstarnes sändebud mot kejsaren och de katolske kurfurstarne." 

 — De sistnämnde, stödde på Ligans makt, ville inskränka kejsarens 

 öfvermagt och önskade framför allt Wallensteins aflägsnande. I sam- 

 manhang härmed fordrade de en laglig undersökning af de fördrifne 

 mechlenburgske hertigarnes besvär, den kejserlige härens förminskande 

 och bättre krigstukt bland det kejserlige krigsfolket. Wallenstein , 

 anande den fara, som hotade honom från Regensburg, sökte nu ett 

 stöd hos protestanterne, hvilka han behandlade med skonsamhet, och 

 beflitade sig isynnerhet om att vinna kurfursten af Sachsen, på hvilken 

 de tyska protestanterne vid denna tid hade sitt förnämsta ögonmärke. 

 Hertig Ludvig Fredrik af Wurtemberg, hvilken med anledning af den 

 exekution, hvaraf han hotades, i början af Juni vände sig till "Wal- 

 lenstein, kunde i ett bref till Johan Georg ej nog loforda det vänliga 

 emottagande han rönt af hertigen af Friedland (Wallenstein), samt 

 huru välsinnadt denne yttrat sig om kurfursten. Ja, Wallenstein lof- 

 vade till och med att kraftigt understödja hertigen i hans protest mot 

 den på grund af restitutions-ediktet fordrade restitutionen af andliga 

 gods, och skall hafva yttrat till sin omgifning: "Alla djeflar och den 

 helvetiska elden månde fara småpåfvarne ("den Pfaffen") i magen, 

 för det de aldrig kunna hålla någon fred." — Och han höll ord, — 

 tillägger Helbig — ty så länge han ännu hade befälet, af böjde han, 

 i trots af kejsarens befallning, hvarje uppmaning till exekutioner i 

 denna angelägenhet och gjorde de kejserlige råden de enträgnaste före- 

 ställningar. Grefvarne af Hohenlohe, hvilka i ett dylikt ärende vän- 

 de sig till honom, visade han en sådan skrifvelse, som redan var för- 

 seglad, men för detta ändamål åter öppnades, samt yttrade, att han 



1) A. st. s. g. — Jemf. s. 20. — I sitt svar sökte kurfustame, ehuru på ett tem- 

 ligen matt sätt, rättfärdiga de af Gustaf Adolf öfverklagade åtgärderna från kejsarens 

 sida. Det blef Gustaf Adolf lätt att gendrifva denna argumentation, såsom ock sked- 

 de i September samma år, i en ny skrifvelse till kurfurstarne. 



