32 



gerna sjelf hade rest till kurfursten af Sachsen, om ej podagern hin- 

 drade honom '). Om blott kurfursten sjelf komme till Regensburg 

 och ville bemöda sig om freden, så ville han på allt sätt understödja 

 honom och föra sin armée ur riket, hvarmed han tycktes häntyda på 

 Italien och Frankrike. Då grefvarne erbjödo sig att skrifva till kur- 

 fursten och förut gåfvo Wallenstein del af brefvet, skref han till dem: 

 "Jag har sett, hvad J hafven skrifvit till Kursachsen, och menar, att 

 det är rätt väl uppsatt. Jag vill i min stad visst icke underlåta att 

 befordra allt som kan lända till lugn och enighet i romerska riket. 

 Vore svensken icke, om hvilken jag dock förmenar, att alla hans bra- 

 vader blott skola terminera sig i tomma ord och parada, så hade 

 jag godt tillfälle att annorstädes bortföra krigsfolket och desagravera 

 riket. Men jag hoppas att vid närvarande kollegialdag '-) mycket godt 

 skall kunna uträttas, om blott de, som dertill höra, icke sjelfve droge 

 sig undan." — Men all denna captatio benevolentice hos protestan- 

 terne blef utan påföljd. Kurfursten af Sachen, anmärker Helbig, 

 gjorde enligt sin art alldeles intet i denna sak, dock understödde han 

 lika litet som kurfursten af Brandenburg de katolske kurfurstarnes 

 machinationer mot Wallenstein, hvilken man öppet beskylde atthafva 

 velat bringa riket "i en annan form och modell." — Kejsaren nödga- 

 des omsider ge vika och entlediga Wallenstein från befälet. "Det är 

 möjligt," tillägger Helbig, "att hertigen (af Friedland) då kom på den 

 tanken att genom en våldsåtgärd skydda sig och kejsaren mot de ka- 

 tolske kurfurstarne, men i de sachsiska sändebudens och agenternas 

 talrika berättelser, i hvilka alla i Regensburg gängse rykten omtalas, 

 förekommer härom icke det ringaste. Icke heller finnes der ett ord 

 om några motåtgärder, som Max af Bayern skulle hafva låtit vidtaga 

 genom Tilly. — ■ — Om Wallenstein heter det blott, att han vore 

 öfvermåttan olustig och befunne sig illa; han skulle (sades det) nä- 

 stan intet äta, föga sofva och ständigt laborera." Som bekant, foga- 

 de han sig efter kejsarens vilja, och begaf sig till sina gods i Böh- 

 men, utan att dock uppgifva sina anspråk på Mechlenburg, om hvars 

 afstående det först sednare väcktes fråga i kejserliga hofrådet 3 ). Tilly 

 kom nu, mot sin egen önskan, i spetsen för båda arméerna, och kur- 

 fursten af Bayern, i hvars tjenst han egentligen stod, kunde sålunda 

 anse sig hafva vunnit en afgjord seger. 



1) Wallenstein uppehöll sig då i Memmingen. 



2) Kurfurste-konventet i Regensburg. 



3) Denna vår uppgift grundar sig på ett det kejserliga hofrådets betänkande i Btats- 

 Arcluvet i Wien. Det öfriga nästan ordagrant efter Helbig a. st. s. 20—23. 



