34 



evangeliske ständerna, för att derigenom, om möjligt äfven utan främ- 

 lingarnes inblandning, rädda den evangeliska kyrkan i Tyskland. Denna 

 politik har den kloke och välsinnade statsmannen blifvit trogen ända 

 till sin död samt derigenom ådragit sig mångfaldiga misstankar af de 

 kejserlige äfvensom af svenskarne" '). Att den icke förde till något 

 gynnsamt resultat, är, enligt Helbigs förmenande, icke Arnims, utan 

 den välmenande, men inskränkte och svage kurfursten Johan Georgs 

 s k u ld. — Låtom oss dock undersöka huruvida denna politik, enligt 

 den åsigt, som Helbig synes dela med de nyare tyska historiefor- 

 skarne i allmänhet, någonsin skulle hafva lyckats att på ett tillfreds- 

 ställande sätt lösa sin svåra uppgift, äfven om en med öfverlägsnare 

 själsegenskaper utrustad personlighet, än den "geistes- und willens- 

 schwache" kurfursten af Sachsen hade stått i spetsen för densamma, 



Onekligen innebar nämnda politik en stor och patriotisk tanke, 

 hvilken så till vida gör dess upphofsman heder samt förtjenar att äf- 

 ven af oss erkännas såsom en lika aktningsvärd som sällsynt förete- 

 else i det tyska rikets häfder. Men en annan fråga är, huruvida den 

 under dåvarande högst betänkliga förhållanden hade någon utsigt till 

 framgång; och denna fråga tro vi oss böra besvara med ett afgjordt 

 nej l — Må man, för att öfvertyga sig om sanningen af detta om- 

 döme, blott kasta en fördomsfri och oförvillad blick på ställningen i 

 det tyska riket vid ifrågavarande tidpunkt! Man ser då de flesta pro- 

 testantiska länder och städer besatta af kejsarens och Ligans krigs- 

 folk; Tilly, en erfaren och lagerkrönt fältherre, i spetsen för en öfvad 

 och krigsvan armé; protestanterne till större delen både mod- och 

 värnlösa, eller sättande sitt enda återstående hopp till den svenske 

 konungen, o. s. v. Och kan man väl ett enda ögonblick inbilla sig, 

 att kejsaren och Ligan, blott allt för mycket medvetande af sin öf- 

 verlägsenhet, stillatigande och overksamme skulle hafva åsett, huru- 

 ledes de tyska protestanterne förbundo sig till en ny Evangelisk Union, 

 i öppen afsigt att sätta sig till motvärn mot kejsarens bud? Eller att 

 de skulle hafva tillåtit dem att ostördt sammandraga och organisera 

 en krigshär, hvilket väl hade varit det enda verksamma medlet att 

 gifva behörigt eftertryck åt de önskningar, till hvilka kejsaren och det 



1) Helbig, hvars hela framställning af denna fråga grundar sig på tillförlitliga hand- 

 lingar i Dresdener-Archivet , söker här berigriga Gfrörer, som i sin Gesch. Gustav 

 Adolphs ger Schwarzenberg äran af denna politik, hvilken enligt Helbig var den af 

 Gfrörer „aus Unkenntniss öder Nichtbeachtung der Documente" helt och hållet miss- 

 kände Arnims verk. 



