36 



myndigheten, för stor tillgifvenhet för katolicismens intressen och föl 

 mycken karaktersfasthet för att genom tomma demonstrationer låta 

 skrämma sig till eftergifvenhet i en fråga, som för honom blifvit en 

 samvetssak, och hvilken han kan sägas hafva gjort till sitt lifs för- 

 nämsta uppgift. Också förefaller det oss af flera skäl vida sannoli- 

 kare, att den skarpsynte Arnim, förutseende hvad som skulle hända, 

 genom det åsyftade förbundet mellan Tysklands protestanter egentligen 

 blott ville förbereda en kommande förbindelse med Gustaf Adolf, hvar- 

 vid de förre då skulle kunna uppträda på ett mer sjelfständigt och 

 aktningsbjudande sätt, och ej i elfte timman se sig nödsakade att an- 

 tingen till sin egen förödmjukelse tigga sig den svenske konungens 

 hjelp, eller ock på nåd och onåd underkasta sig kejsaren. 



På Arnims bedrifvande hade imellertid kurfustarne af Branden- 

 burg och Sachsen jemte deras råd mot slutet af Augusti en samman- 

 komst i Zabeltitz. Såsom vanligt, anmärker Helbig, öfverlemnade 

 kurfurstarne hela underhandlingen åt sina råd, som efter hvarje öfverlägg- 

 ning måste hemta instruktion och besked af sina herrar. De bran- 

 denburgske råden, (isynnerhet von Götz) föreställde de sachsiske full- 

 mäktige (Grefve Loss, von Werther och D:r Tima3us) huruledes hela 

 Mark vore ruineradt genom den kejserliga inqvarteringen med den- 

 samma åtföljande kontributioner och röfverier af Wallensteins solda- 

 ter, samt begärde råd, huru nöden skulle kunna afhjelpas. Vidare 

 ville de veta hvad som vore att göra i händelse man anmodades om 

 en formlig förbindelse med kejsaren, eller med de framträngande 

 svenskarne, och om i senare fallet Brandenburg kunde påräkna Sach- 

 sens hjelp mot Gustaf Adolf. Slutligen önskade de en gemensam be- 

 skickning till den sistnämnde för inledande af fredsunderhandlingar, 

 samt att en sammankomst af den öfversachsiska kretsens ständer och 

 möjligen äfven af hansestädernas ombud måtte ega rum under kurfur 

 sten af Sachsen i hans egenskap af kretsöfverste , för att öfverens- 

 komma om nödiga åtgärder mot svenskarne, äfvensom mot det katol- 

 ska partiet, hvilket borde förmås att afstå från restitutions-ediktet. 

 Härpå svarade de sachsiska råden enligt den af kurfursten inhemtade 

 instruktionen, att man måste vara kejsaren hörsam, men göra honom 

 "föreställningar." Ett trängre förbund och fästningarnes öfverlemnande 

 skulle han ej begära. Icke heller svenskarne skulle komma derhän, 

 att tilltvinga sig ett förbund med Brandenburg. En beskickning till 

 konungen af Sverige, äfvensom ett sammankallande af kretsständerne 

 skulle väcka misstankar hos kejsaren och katolikerne. Mot vidare 

 exekution af restitutions-ediktet måste man göra "föreställningar" och 



