39 



inföllo på det sachsiska området '). Öfver sådana excesser och pres- 

 surer, anmärker Helbig, inlupo vid denna tid från Tysklands alla trak- 

 ter klagomål till Dresden jemte böner om kurfurstens förord hos kej- 

 saren, hvarom han ock fortfarande lät instruera sina sändebud i Re- 

 gensburg. Icke dessmindre tvekade han ännu alltjemt att formligen 

 bryta med kejsaren samt räknade på de bemedlingsförsök, h varmed 

 hans måg, landtgrefve Georg af Hessen, var sysselsatt i Regensburg. 

 Det franska sändebudet Charnacés bemödanden att mellan Ligan och 

 de båda protestantiske kurfurstarne tillvägabringa en förbindelse mot 

 kejsaren, vunno derföre ej insteg hos Johan Georg, som dessutom sy- 

 nes hafva hyst större misstroende till Ligan, än till kejsaren sjelf. 

 De af denne utfärdade inandata avocatoria och inhibitoria, genom 

 h vilka rikets samtlige ständer och undersåter allvarligen och med ho- 

 telse af de i rikslagarne fastställda straff förmanades att ej på något 

 sätt understödja fienden, blefvo af kurfursten, i hans egenskap af krets- 

 öfverste, pligtenligt befordrade, dock till en början ej publicerade i 

 hans eget land 2 ). För öfrigt hade ett i Oktober till Dresden sam- 

 mankalladt utskott af de kursachsiska ständerna uttalat sig gillande i 

 afseende på kurfurstens politik; och man tycktes väl således hafva 

 skäl att vänta ett kraftigare uppträdande från den om sine underså- 

 ters trogna medverkan försäkrade landsherrens sida. Men erfarenhe- 

 ten ådagalade motsatsen och vi skola snart finna, att kurfursten Jo- 

 han Georg af Sachsen i vankelmod och obeslutsamhet värdigt täflade 

 med sin brandenburgske embetsbroder. 



Vid denna tid gjorde Gustaf Adolf förnyade försök att draga kur- 

 fursten af Sachsen på sin sida samt derigenom öppna sig vägen till 

 det inre af Tyskland, hvarest han synes hafva utsett det i strategiskt 

 hänseende vigtiga Magdeburg till stödjepunkt för vidare krigsföretag ). 

 Först sökte han bearbeta kurfursten genom hertig Wilhelm af Sach- 

 sen Weimar och lät sedan den till Magdeburg beordrade hofmarskal- 

 ken öfverste Didrik von Falkenberg l ) tillskrifva den kursachsiske 

 stallmästaren öfverste von Taube, Ilvars brorson tjenade i svenska hä- 



1) Helbig s. 27. Härmed öfverensstämma till alla delar handlingarne i Statsarchi- 

 vet i Wien. 



2) Helbig, s. 28. 



3) Detta bevittnas af ordalydelsen i det memorial, som administratorn Kristian Wil- 

 helm medsände P. Meyer, äfvensom af sjelfva den mellan staden Magdeburg å ena, 

 samt Gustaf Adolf och administratorn ä andra sidan afslutade „recessen." 



4) Falkenberg, som egentligen varit bestämd till en beskickning till åtskilliga tyska 

 hof, hade sedan fatt befallning att i Magdeburg biträda administratorn Kristian Wil- 

 helm i ledningen af försvarsväsendet. 



