45 



medgåfve; derjemte fordrade han, att de skulle uppsätta en här af 

 minst 10,000 man, hvartill Hessen, som hade flera befästa- 

 de städer, skulle lemna värfningsplatser. Deremot förpligtade sig kro- 

 nan Sverige att återinsätta de förbundne i alla de fri- och rättighe- 

 ter, som de egt före krigets utbrott; hvarjemte konungen lofvade att 

 bibehålla dem i besittningen af alla de eröfringar, som de med egna 

 trupper kunde göra i Ligans Länder '). Genom detta dock blott för- 

 beredande fördrag öppnades för Gustaf Adolf en gynnande utsigt för 

 framtiden. Under de inledande förhandlingarne om detsamma hade 

 han med eftertryck framställt nödvändigheten af ett raskt och beslut- 

 samt förfarande. "För det åstundade biståndet," hade han förklarat, 

 "måste man göra till villkor en ömsesidig och skyndsam hjelp. Han 

 tör sin person vore besluten att segra eller dö. Men det måste äfven 

 de tyska furstarne göra, nu eller aldrig. Ett för sent fattadt beslut 

 skulle, i händelse af ett nederlag, störta dem alla i oåterkalleligt för- 

 derf." Imellertid måste dock Gustaf Adolf för den gången låta sig 

 nöja med den framtida utsigten, men äfven denna skulle han snart se 

 försvinna i ett obestämdt fjerran '). 



Sålunda hade Gustaf Adolf under loppet af år 1630 redan kom- 

 mit i närmare förbindelse med en mängd tyska furstar, som dels redan 

 gripit till vapen för honom, dels voro beredde att göra det, så snart 

 ett gynnsamt tillfälle erbjöde sig. "Eljest, anmärker Geijer, "sökte till 

 till och med de fördrifne hertigarne af Mecklenburg, konungens frän- 

 der, och hvilkas familj han lemnat tillflykt i Sverige, i början hellre 

 sin säkerhet i kejsarens nåd än i förbund med konungen; ehuru dessa 

 hertigars återställande var ett af Gustaf Adolfs första syftemål." Lik- 

 väl hade äfven de, sedan de sett sina förhoppningar gäckade att ge- 

 nom furstekonventet i Regensburg återvinna sina länder, om hösten 

 1630 hemligen förbundit sig med Gustaf Adolf och trädde i Mars föl- 

 jande år öppet på hans sida. Andra sökte i neutraliteten ett bräck- 

 ligt skyddsvärn mot krigets faror. Till dem hörde, utom kurfursten 

 af Brandenburg, äfven grefvarne af Oldenburg och Ostfriesland. 



Om hösten 1630 hade grefve Anton Gunther af Oldenburg hos 



1) Ligan hade förut (1627) beslutat att ej återgifva de af dem eröfrade länderna 

 förr än krigskostnaderna blifvit godtgjorda; hvilket i sjelfva verket var detsamma som 

 att behålla nämnde länder, om ock under namn af pant. 



2) Imellertid började dock landtgrefve Wilhelm, genast efter sina sändebuds åter- 

 komst, att anställa rustningar. Att hemliga värfningar äfven bedrefvos i Franken, 

 Schwaben samt af hertig Wilhelm af Sachsen-Weimar, erfara vi af en mängd skrifvel- 

 ser i kejserl. Statsarkivet i Wien. 



