49 



måste å andra sidan tilldragelsen vid Kustrin, der den brandenburg- 

 ske befälhafvarens förhållande beredde de i svårt trånggmål stadde 

 kejserlige ett gynnsamt tillfälle att undkomma, i ej ringa mån ådraga 

 kurfursten den svenske konungens rättmätiga barm; ty detta med en 

 sträng neutralitets grundsatser föga öfverensstämmande förfarande, 

 hvarigenom svenskarne beröfvades den fullständiga frukten af sin seger, 

 berättigade onekligen Gustaf Adolf att fiendtligt behandla den så godt 

 som värnlöse kurfursten och med väpnad hand af honom tilltvinga sig 

 de medgifvanden konungen äskade. Men i det längsta föredragande 

 mildare utvägar, hvilka under dåvarande förhållanden äfven af klok- 

 heten förestufvades , åtnöjde han sig med att till Berlin affärda ett 

 sändebud for att klaga Öfver tilldragelsen vid Kustrin, föreställa kur- 

 fursten omöjligheten al neutralitetens bibehållande samt förmå honom 

 till ett förbund med konungen, som i sådan händelse ville försäkra 

 honom om Pommerns besittning vid den ålderstigne hertig Bogislai död. 

 Vid samma tid (nyårstiden 1631) anlände ett kurbrandenburgskt sände- 

 bud, kansleren Sigismund von Götz, till konungen för att ånyo före- 

 draga det utnötta ärendet om neutralitet och fredsunderhandlingars 

 öppnande '). Men i afseende på den förra punkten var konungen nu 

 mindre än någonsin förr benägen till eftergifter. Han äskade obetingadt 

 att kurfursten skulle förbinda sig med honom samt upplåta honom 

 Kustrin. Kurfurstens ursäkt, att han af skyldig respekt för kejsaren 

 ej kunde dertill samtycka, tillbakavisade konungen med den anmärk- 

 ningen, "att detta förekomme honom underligt, då kejsaren icke hade 

 någon respekt för kur- och andra furstar: ville de tyska furstarne 

 blifva kejsarens bönder och slafvar, så vore det honom likgiltigt, men 

 han måste vara betänkt på sin säkerhet." Likväl betygade han äfven 

 nu sin benägenhe-. för fred, hvarom han tillstyrkte kurfursten att med- 

 dela sig med Kursachsen. Kurfursten kunde dock blott förmås att 

 bevilja svenskarne fritt pass och repass vid Kustrin, med det vilkor, 

 att de lemnade fästningen oantastad. Deremot af böjde han det af Gu- 

 staf Adolf föreslagna förbundet, hvarvid han såsom skäl anförde nöd- 

 vändigheten att derom rådföra sig med kurfursten af Sachsen, den 

 ringa fördel detta förbund skulle tillskynda konungen samt den stora 



1) Sistnämnda ärende framställde Götz ä samtliga kurfurstarnes vägnar, i överens- 

 stämmelse med det aftal, som blifvit träffa dt på furstedagen i Regenburg. Gfrörers 

 uppgift, att kurfursten härtill varit <iutoriserad af kejsaren, synes oss deremot sakna 

 all grund, såsom redan bevisas af den omständigheten, att kurfursten väl förständigade 

 sina medkurfurstar, men ej kejsaren, om utgången pä sina beinedlingsförsök , hvarom 

 kejsaren först underrättades genom kurfursten af Mainz. 



4 



