53 



flera håll. Mellan Frankrike och de Förenade Nederländerna afslöts 

 (i Haag d. 17:de Juni 1630) ett förbunds- och subsidii-fördrag. I 

 Tyskland fortsatte Richelieu sina bearbetningar och understöddes här, 

 liksom i Italien, af påfven Urban VIII, som trogen sin mot det Habs- 

 burgska huset fiendtliga politik allt närmare anslöt sig till Frankrike-. 

 Redan kejsarens bemödande att i afseende på de gamla rikslänen i 

 Italien göra sin kejserliga öfverhöghet gällande, hade oroat påfven, 

 som af kejsaren blifvit anmodad att möta honom i Bologna eller Fer- 

 rara för att kröna honom — en begäran , som påfven hade svårt att 

 direkte afslå, men som han dock gerna ville undvika att uppfylla. 

 Vidare hade kejserliga hofvet låtit förstå, att Wallenstein vid sin till- 

 stundande ankomst till Italien skulle låta anställa undersökning rörande 

 kejsarens länsanspråk på Urbino. Det var att angripa påfven från en 

 ömtålig sida, och han såg derföre ej ogerna att kejsaren på andra håll 

 bragtes i trångmål samt sålunda hindrades att fullfölja sina planer i 

 Italien. Derföre synes Gustaf Adolfs tyska krig i början icke hafva 

 varit påfven ovälkommet. Hos den katolska Ligan i Tyskland under- 

 stödde han Richelieus ränker och medverkade troget att gendrifva kej- 

 sarens afsigter på furstedagen i Regensburg. I djupaste hemlighet träf- 

 fade den till Regensburg affärdade påfliga nuntien Rocci en överens- 

 kommelse med kurfursten af Bayern, att restitutionsediktet ej skulle 

 återkallas, eller några jemkningar deri medgifvas. De katolska kur- 

 furstarne till och med meddelade Rocci en skriftlig förklaring, att de 

 i alla kyrkliga angelägenheter skulle handla i öfverensstämmelse med 

 honom. I afseende på pfalzgrefve Fredriks restitution förklarade nun- 

 tien, att sådant skulle lända den katolska kyrkan till obotlig skada. 

 Dessa planer uppgjordes tvifvelsutan i samråd med den till Regensburg 

 afsända franska beskickningen, som bland sina medlemmar räknade 

 den bekante diplomaten pater Josef '). Genom dessa ränker omöjlig- 

 gjordes hvarje fredlig lösning af de tyska tvistefrågorna, och måhända 

 var det just detta både Frankrike och påfven åsyftade ? ). Ej utan 



1) "(^uoique sans caractere public." Flassan, a. st. 437. Offentligt sändebud var 

 Brulart de Leon, förut ambassadör i Venedig och sednast i Schweiz, der han tillsam- 

 mans med Bassompierre tillvägabragt det ofvannämnda fördraget. 



2) Deremot skall kejsarens förste minister v. Eggenberg hafva tillstyrkt kejsaren att 

 återkalla restitutionsediktet för att härigenom tillfredsställa kurfursten af Sachsen. Detta 

 råd skall det Spanska sändebudet hafva u;idcrstödt. Spanien, som behöfde kejsarens 

 bistånd i Italien och derföre önskade se freden återställd i det tyska riket, samt tillika 

 fruktade ett alvarsamt krig med England, erbjöd sig till och med att återställa de af 

 spanska trupper besatta delarne af Kurpfalz , så snart lugnet i Tyskland vore återstäldt. 

 Se den spanska residenten i Wien Jakob Brunneru's tvenne "Supplicatiouer" t. H. 



