54 



skäl klagade derföre kejsaren och Spanien öfver Urban VIII:s uppfö- 

 rande. "Först förmådde mig påfven till restitutionsediktet," skall kej- 

 saren en gång hafva yttrat, "i det deraf föranledda kriget öfvergifver 

 han mig nu. Min sons val till romersk konung gendref han; kurfur- 

 sten af Bayern uppmuntrade han med råd och dåd att följa en afsön- 

 drad politik och att förbinda sig med Frankrike; förgäfves anmodar 

 jag honom om ett bistånd, som föregående påfvar så ofta beviljat både 

 i penningar och manskap; ja, han vägrar till och med att fördömma 

 fransmännens förbund med k ättarne, eller att förklara detta krig för 

 ett religionskrig." 



Imellertid hade Gustaf Adolf gått öfver till Tyskland och der 

 vunnit sina första fördelar öfver de kejserlige. Charnacé, som i Mars 

 med oförrättadt ärende måst lemna Sverige, infann sig nu (Juli 1630) 

 ånyo hos konungen, i fältlägret vid Stettin, för att återupptaga de 

 afbrutna underhandlingarna. Men äfven denna gång uppstodo åtskilliga 

 svårigheter med anledning af ett par formfrågor, i hvilka Gustaf Adolf 

 ej ansåg sig kunna gifva vika utan att åsidosätta sin värdighet '). 

 Men det var dessutom en väsendtlig punkt, hvarutinnan Gustaf Adolfs 

 och Richelieus intressen redan från början kommo i strid med hvar- 

 andra, och i det följande få vi se denna motsats skarpare framträda 

 samt för ett ögonblick till och med hota med en formlig brytning mel- 

 lan Sverige och Frankrike. Richelieu måste nemligen till följe af hela 

 sin ställning såväl till partierna inom Frankrike som till påfven och 

 den katolska Ligan i Tyskland sorgfälligt undvika hvarje sken af att 

 på något sätt uppträda mot den katolska kyrkan eller gynna ett före- 



Kejsevl. M:t, bifogade i.ifantmnan Isabellas skrifvelse t. kejsaren, dat. Bruxclles d. 26 

 Mars 1630. (Statsark. i Wien). 



1) Flassan, anf. st. s. 151: "On convint assez facilemcTit da fond des conditions; 

 mais de grandes difficultés s'éleverent sur la forme. Charnacé ayant enséré dans le 

 traité, le terme de protection de la part de la France envers Gustave, les plér.ipotcu- 

 tiaires suédois repondirent "que le roi leur maitre ne demandait point d'autre protection 

 que celle du ciel; et qu' apres Dieu, sa majesté ne ce crayait redevable qu'ä son epée 

 et a sa bonne conduite, des avantages que ses armes pourraient remparter." — Une 

 seconde defficulté eut lieu par rapport au placcmcnt du nam du roi de France avant 

 celui du roi de Suede, dans les deux instrunicns originaux du traité', malgré 1'usage 

 d'aprés lequel chaque souverain est nammé le promier, dans le traité qui lui est remis. 

 Les plénipotentiaires suédois réclamairent cet usage, qu'ils appuyaient de l'exemple d'un 

 traité conclu, en 1542, entré la France et Gustave-Wasa , aieul de Gustave Adolplie, 

 lequel avait traité d'égal a egal avec Francois I:re. — Charnacé persistant dans son 

 refns, Gustave, mécontent, fut sur le point de romprc la négociation; et il écrivit a 

 Louis XIII, qu'il ne pouvait pas s'imaginer que sa majesté ne consentit a lui accorder 

 son amitié qu'aux dépens d'un honneur qu'il ne tenait que du ciel." 



