56 



Imellertid inträffade kort derpå händelser, som för ett Ögonblick 

 tycktes beröfva Gustaf Adolf den öppnade] utsigten på Frankrikes bi- 

 stånd. Det påfiiga sändebudet Jules Mazarins nit lyckades det att i 

 Rivalta den 14:de September 1630 tillvägabringa ett 40 dagars stille- 

 stånd mellan de franska, spanska och kejserlige fältherrarne i Italien. 

 På furstedagen i Regensburg förvandlades detta stillestånd, med åt- 

 skilliga tillägg och förändringar, till en formlig fred mellan Frankrike 

 och kejsaren (den 13 October 1630). Genom första artikeln i freds- 

 fördraget förpligtade sig båda parterna att hvarken med råd eller 

 dåd, penningar, vapen, lifsmedel, krigsförnödenheter, eller på något 

 annat sätt bistå hvarandras dåvarande eller framdeles blifvande fiender 

 ('liostes qui nunc sunt, aut qui aliquando dcclardbimtur" 1 ). Genom 

 den andra tillförsäkrades hertigen af Savoyen skadestånd i länder eller 

 penningar för sina anspråk på Montferrat. Genom artiklarna VI — XII 

 förband sig kejsaren att inom sex månader investrera hertig Karl 

 Gonzaga af Nevers med hertigdömet Mantua, äfvensom att utrymma 

 de af de kejserlige besatta trakterna och fästena i Graubiindten och 

 Veltlin. I afseende på de uppkomna tvistigheterna rörande biskops- 

 stiften Metz, Toul och Verdun, abbotstiftet Gorze, m. fl. orter i Lo- 

 thringen , bestämdes (genom artikeln XV), att å ömse sidor fullmägtige 

 inom viss tid skulle utses for att i godo bilägga dessa tvister, och skulle 

 under tiden i nämnde orter inga förändringar vidtagas, som förnärmade 

 det tyska rikets rättigheter; men genom den XVLde artikeln förkla- 

 rade sig det franska sändebudet ej bemyndigadt att samtycka till den 

 å kejsarens sida föreslagna konferensen samt yrkade att citadellen och 

 fästena i Meyenwie, Mez och Verdun skulle förblifva i sitt förra skick. 



Detta fördrag, hvilket undertecknades af Brulart de Leon, såsom 

 Frankrikes ombud, och af pater Josef såsom "assistent", väckte dock 

 Ludvig XIILs och Richelieus häftiga missnöje. Richelieu trodde sig 

 vid denna fredsunderhandling hafva blifvit kringgången af pater Josef, 

 liksom förut, vid freden i Barcelona, af pater Berulle. Josef och Bru- 

 lart ursäktade sitt handlingssätt med den svåra ställning, hvari de 

 befunnit sig till följe af Ludvig XIILs farliga sjukdom och ryktet om 

 då uppkomna bedröfliga söndringar vid hofvet. Kort efter återkomsten 

 från Italien hade nemligen konungen häftigt insjuknat och man vän- 

 tade hans död. Som han då ännu var barnlös, så hade, i händelse 

 af hans frånfälle, kronan tillfallit hans bror, Gaston af Orleans, som 

 var en anhängare af Spanien och Richelieus afgjorda fiende. En full- 

 komlig förändring i Frankrikes politiska ställning hade sannolikt blifvit 

 följden deraf. Det var ett af dessa verldshistoriska ögonblick, som 



