57 



synas för århundraden bestämma mensklighetens öden. Men med ko- 

 nungens tillfrisknande ljusnade äfven de mörka utsigterna för Europas 

 framtid , och den franske kardinalen såg sig åter betryggad i utöfningen 

 af en politik, som för katolicismens intressen ej uppoffrade Frankrikes. 

 Rörande den i Regensburg afslutade freden framställdes i franska 

 rådkammaren trenne meningar: den första tillstyrkte dess antagande, 

 oaktadt den prejudicerade konungens intressen; den andra yrkade, att 

 man utan vidare omständigheter borde förklara den ogiltig, emedan 

 de franska ombuden öfverskridit sina fullmakter; enligt den tredje borde 

 man låta kriget hafva sin gång i Italien samt anbefalla Leon att godt- 

 göra sitt fel genom att förmå kejsaren till sådana jemkningar i freds- 

 fördraget, hvarigenom det blefve antagligt. Sistnämnda mening segrade, 

 och i öfverensstämmelse dermed tillsändes Leon en kunglig depesch 

 (dat. den 26:te October 1630), hvarigenom han befalldes att hos de 

 kejserlige ministrarne göra inkast mot fredsfördragets giltighet, samt 

 påyrka en närmare utläggning af detsamma. Såsom skäl till denna 

 begäran anfördes, att de franska ombuden vid fredsunderhandlingen t 

 såsom de sjelfve uttryckligen tillkännagifvit (i XV artikeln af fördra- 

 get), öfverskridit sina fullmagter, då de äfven inlåtit sig på de lothring- 

 ska tvistefrågorna; ty om en punkt i fördraget vore ogiltig, så gällde 

 detta äfven om det hela. Dessutom hade spaniorerne och de kejserlige 

 förrådt sin afsigt att för alltid behålla passen och fästena i Grau- 

 biindten l ) samt sålunda kringgå fördraget, till förfång för Frankrikes 

 anseende och dess bundsforvandters intressen. 



Imellertid betygade Leon de kejserliga ministrarne sin konungs 

 beredvillighet att åt hertigen af Savoyen återställa allt livad han 

 fråntagit honom, såvida den af hertigen af Mantua äskade investitu- 

 ren utan uppskof beviljades och man samma dag återställde pas- 

 sen och fästena i Graubiindten (Veltlin?). Men härvid gjorde kejsaren 

 å sin sida svårigheter. Veltlin förblef i österrikarnes händer, både 

 fransmännen och de kejserlige behöllo de af dem besatta platserna i 

 Italien, och sålunda var freden knappast afslutad, förrän kriget ånyo 

 hotade att utbryta. Detta synes hafva öfverensstämt med Richelieu's 

 innersta önskan ; och såsom en förberedelse till vidare planer se vi den 

 franska diplomatien ånyo ifrigt sysselsatt såväl vid Alperna som i det 

 svenska fältlägret 2 ). 



1) Då passen i det egentliga Graubiindten redan i Sept. 1630 blifvit utrymda af de 

 kejserlige, så måste här menas Veltlin, som de kejserlige fortfarande höllo besatt. 



2) Flassan, a. st. s. 432 o. ff. 



