58 



I allmänhet har Richelieu vid denna tid utvecklat hela sin öfver- 

 lägsna statsmannaförmåga och utan att rygga för de personliga faror, 

 för hvilka han mer än en gång såg sig blottställd, med orubblig stånd- 

 aktighet fortgått på den bana han för sig och Frankrike utstakat, och 

 hvars mål var hans fäderneslands storhet. Det fordrades härtill en 

 Richelieu's slughet och kraft, ty både utom och inom landet, ja, till 

 och med bland dem, som stodo konungen närmast, hade han mägtiga 

 fiender att bekämpa; och den man, som till stor del höll den euro- 

 peiska politikens invecklade trådar i sin hand, den man, på hvilken 

 Europas framtid i väsendtlig mån tycktes bero, har en gång sjelf varit 

 nära att störtas af en qvinna. Denna qvinna var den franska enke- 

 drottningen, som, i sina planer motarbetad af Richelieu, till honom 

 fattat ett outsläckligt hat och hos sin son, Ludvig XIII, uppbjöd allt 

 sitt inflytande till den förhatade ministerns störtande. Man ansåg ho- 

 nom redan förlorad; och måhända hade han äfven varit det, om han 

 haft en verksammare, en förslagnare motståndarinna än Maria af Me- 

 dicis. Men till lycka för Frankrike och för Europa gick han segrande 

 ur denna strid, och "la journee des dupes" (den 11 November 1630) 

 blef en olycksdag, ej blott för enkedrottningen, som förgäfves sökte 

 qväfva sitt djupt rotade hat, utan äfven för kejsaren och Spanien, 

 mot hvilken Richelieu nu med ökad kraft kunde fullfölja sina planer. 



I September 1630 hade österrikarne utrymt de af dem besatta 

 passen i det egentliga Graubiindten, men behöllo fortfarande Veltlin, 

 hvilket de tycktes föga hugade att återställa. Till dess återeröfrande 

 uppmanades nu graubiindtnarne af ett franskt sändebud, de Ländes, 

 och visade sig nu liksom förr beslutne att mot det mägtiga österrikiska 

 huset försvara sin frihet. För sådant ändamål uppbådades 3000 man 

 som Frankrike betalade. I December 1630 blefvo de gamla förbunden 

 mellan Graubiindtens trenne områden åter besvurna samt de vigtigaste 

 gränspassen befästade för att spärra österrikarne tillträdet till landet. 

 Richelieu skickade vid denna tid hertigen af Rohan, den bekante hu- 

 genottchefen , i egenskap af franskt sändebud till Graubiindten, hos 

 hvars till större delen protestantiska befolkning han såsom sjelf prote- 

 stant borde vinna förtroende. Också förklarade honom graubiindtnarne 

 att de med lif och blod ville försvara sitt fäderneslands oafhängighet 

 samt återeröfra Veltlin; och härtill beredde de sig under Rohans 

 ledning. 



Medan detta tilldrog sig i Graubiindten, hade Charnacé ånyo 

 blifvit affärdad till Gustaf Adolf, som (Januari 1631) emottog honom 

 i svenska fältlägret vid Bärwalde. Franska styrelsen hade nu beqvämat 



