70 



ser jag inget tvifvel, att E. M:t såväl åt sina egna arf konungariken 

 och länder (på hvilka konungen af Sverige och hans adherenters pla- 

 ner, såsom man väl vet, förnämligast äro rigtade) som åt hela det 

 romerska rikets betryggande och välfärd skall egna en större och högre 

 omvårdnad, än åt det, för hvars skull den italienska fredens slutliga 

 fullbordan och accomodation ännu förhindras, och Dess kejserliga krigs- 

 folk uppehälles i Italien. Och då just samma krigsfolk för detta blif- 

 vit med de hörsamma kur-, furstrarnes och ständernas högsta betun- 

 gande värfvadt och hittils underhållet äfven i Italien, dit det till deras 

 outsägligt stora skada och omkostnad blifvit ur riket bortfördt, så 

 kan E. M:t med sitt högst upplysta förstånd sjelf nådigst dömma, 

 huru smärtsamt och tungt det måste förefalla de trogne kur-, furstarne 

 och ständerna, om de under närvarande tidsförhållanden ej skulle kunna 

 tillgodonjuta nämnda folk till sitt och rikets defension och betryggan- 

 de mot de för ögonen sväfvande mångfaldiga krigsfarorna." 



I sammanhang härmed säger sig kurfursten genom en förnäm per- 

 son i Frankrike ej blott i förtroende hafva blifvit för visso underrät- 

 tad, att konungen derstädes vore fullkomligt benägen till den italien- 

 ska fredens konfirmerande och upprätthållande, hvilket han ock redan 

 på ett otvetydigt sätt ådagalagt genom det franska och schweiziska 

 krigsfolkets aflägsnande ur Casale; hvarjemte han nyligen till kejsa- 

 rens hof affärdat sitt extraordinarie sändebud för att betyga detta 

 fredälskande sinnelag, samt till Italien sändt en geheimesekreterare för 

 att ordna frågan om de intagna orternas restitution: utan hade om- 

 förmälde förnäma person tillika kontesterat, att, om blott hertigen af 

 Névers erhölle investituren , ville konungen af Frankrike disponera 

 Gustaf Adolf att med sin krigsmagt lemna det tyska rikets grund, 

 hvarigenom vägen skulle kunna öppnas till en billig och reputer- 

 lig fred. 



Erinrande kejsaren om hvad som rörande denna fråga blifvit af- 

 handladt på furstedagen i Regensburg, uppmanande kurfursten honom 

 på det bevekligaste att i betraktande af rikets närvarande belägenhet 

 på allt sätt beflita sig om den italienska fredens fullbordan, allden- 

 stund intet bättre och skyndsammare medel funnes att bereda Tilly 

 den af honom så ifrigt åstundade undsättningen samt förhindra de 

 flerastädes i riket redan pågående eller framdeles förestående "vidriga" 

 värfningarne, jemte öfriga farliga rörelser och anslag, än att det i 

 Italien sig uppehållande kejserliga krigsfolket så fort som möjligt för- 

 des till Tyskland. Afven skulle man genom den italienska fredens 

 befästande undanrödja många andra svåra, "af denna italienska con- 



