78 



å andra sidan ej undgå hans politiska skarpblick, att konventet, om 

 det ock ännu tvekade att taga ut steget, dock innan det åtskiljdes 

 redan drifvit frågan till en spets, der en brytning med kejsaren snart 

 blef oundviklig; ocli det misstroende, hvarmed det redan från början 

 af motpartiet bevakades, måste mycket bidraga att styrka honom i 

 denna öfvertygelse '). — För öfrigt, anmärker Helbig, hade herrarna 

 på konventet för omsorgerna om riket och kyrkan icke försummat sin 

 lekamliga välplägnad. "De hafva," heter det i en i Mars månad 1631 

 affattad skrifvelse, "efter plägseden bland verldens barn, varit rätt 

 muntra och lustiga, förehafva allehanda tidsfördrif och supa, och detta 

 allt för att befästa Guds ord och den tyska friheten. Vinhjeltarne 

 påtaga sig lika mycken vedermöda som den bekante biskopen, hvil- 

 ken, då han brände tingrarne på steken, utropade: Quid non pati- 

 tnur propter regrmrn Christi? (Hvad utstå vi ej för Christi rikes skull?)" 

 Det var ej den enda gång som tyska furstar och deras ombud mellan 

 skål och vägg rådplägade om statens och kyrkans vigtigaste angelä- 

 genheter, och kurfursten Johan Georg, den bekante "Öl-Göran," har 

 härutinnan vunnit priset framför de öfriga. 



Tvifvelsutan hafva de svenska vapnens framgångar under loppet 

 af Februari och Mars månader ej varit utan inflytande på Leipziger- 

 konventet och de beslut, som der fattades; medan å andra sidan 

 misstroendet till nämnde konvents afsigter förmådde Tilly att på det- 

 samma städse hafva ett vaksamt öga. I början af Februari, vid 

 samma tid, som Gustal Adolf drog till Vor-Pommern, hade Tilly 



1) Se Helbig a. st. s. 37 — 40. Jcmf. sekret. Grubbes relationer (i ofta anförda 

 ankiv. f. Svenska krigens hist. s. 724 o. fl'.) I sin relation af den 18 April 1631 

 skrifver Grubbe: „Ifrån Leipzig är nu docror Chcmnitzius kommen tillbaka. Hans 

 anbringande in specie är mig ännu icke bekant: I gemen förmäler han, alt vara efter 

 K. M:ts egen önskan och begäran aflupit: och (att) de evangeliska furstarne sig visst 

 något verkligt mot kejsaren och de påfriska företaga vela, och sig till den ändan med 

 K. M:t confoederera. Hvaröfver han ock bringar Chursaclisens eget handbref till K. 

 M. Allenast är en „Kreiss-dag" bestämd t Luueburg till den 24 hujus, der ständerna 

 af nedersachsiske , westphaliske och rhenske kretsarne skola komma tillsammans , och 

 om allt, som nu icke hafver i Licpzig kunnat af handlas, tractera och sluta, nemligcn 

 huruledes dessa kretsar beqvämligast skola kunna bringas i ett corpus och en alliance 

 med K. M:te stater. Emellertid blifva hemliga värfningar i frankiska, schwabiska och 

 rhenska kretsarne anställda och allt till K. M:ts tjenst dirigeradt. Så berättar han 

 ock att gesandter varda till K. M:t kommandes från Chur-Brandenburg, om att han 

 sina vires med K. M:t nu straxt vill conjungera, och begär besättning i Berlin samt 

 annat mer. Hvilket jag allt såsom det mig, förmedelst D. Chemnitzii och andra skrif- 

 velser ur Frankfurt, för 3 dagar sedan , då han var på resan till K. M:t, är förekommit , 

 förtroligen vill hafva mentionneradt. — 



