86 



mägtiga sig staden innan Gustaf Adolf hunne komma den till und- 

 sättning. De båda protestantiske kurfurstarnes trångbröstade och 

 ängsligt forsigtiga politik, som för att icke äfven tyr a någo t, i sin kort- 

 synthet satte allt på spel, kom härvid Tilly väl till pass och afgjor- 

 de inom kort den olyckliga stadens öde. 



Medan Gustaf Adolf uppehöll sig i Landsberg återkom till honom 

 den å hans vägnar till Leipzigerkonventet affärdade doktor Chemnitz, 

 medförande underrättelsen om de på konventet fattade besluten jemte 

 ett bref till konungen från kurfursten af Sachsen, hvari denne på ett 

 vänligt men af böj ande sätt besvarade konungens anbud att bistå de 

 evangeliske, om de med honom förbundo sig '). Deremot skyndade 

 kurfursten af Brandenburg, hos hvilken kejsaren kort förut besvärat 

 sig öfver de i kurfurstens land för svensk räkning anställda värfnin- 

 garne '-), och som nu äfven uppskrämdes genom underrättelsen om 

 Tillys tåg inåt Mark, att till Gustaf Adolf affärda en beskickning för 

 att anmoda honom om bistånd samt en svensk besättnings inläggan- 

 de i det af Tilly hotade Berlin, då kurfursten förklarade sig benägen 

 att med konungen ingå ett förbund efter förebilden af det pommerska. 

 Men härvid gjorde Gustaf Adolf till oeftergifligt vilkor, att han till 

 sin säkerhet skulle få inlägga svensk besättning i Kustrin, en fordran, 

 som kurfursten oaktadt konungens enträgna föreställningar ännu icke 

 kunde förmås att bifalla. Om dessa förhandlingar skrifver sekretera- 

 ren Grubbe i sin relation af den 5 Maj (g. st.) 1631: "Sedan nu 

 vissa tidningar inkommo att Tilly var vänder tillbaka och hade starkt 

 belägrat Magdeburg, och K. M. dädan om hastig succurs blef anmo- 

 dad, hafver K. M. låtit samla hela arméen vid Kustrin och Frank- 

 furt; och efter K. M. intet hafver kunnat erhålla till dess säkerhet 

 (ehuru ofta derom ock är blifvit solliciteradt) Kiistrinska passet, utan 

 kurfursten hafver alltid velat contentera K. M. med en skriftlig för- 

 säkring, och dock ej var obenägen sig med K. M. efter det pommer- 



1) Grubbes relation af den 18 April g. st. 1631. Jemf. ofvan s. 78 noten. 



2) I en skrifvelse dat. d. 26 Mars 1631 sökte kurfursten rättfärdiga sig härutinnan 

 samt upprepade tillika sina förra klagomål öfver de olidliga krigspressurerna. Härpå 

 svarade kejsaren med en skrifvelse (dat. Wien d. 9 April), hvari han med anledning 

 af den från säkert håll honom tillhandakomna underrättelsen, att svenskarne besatt 

 passet Driessen (vid Wartha, öster om Laridsberg), alvarligen förmanade kurfursten 

 att bättre försvara sina pass. För öfrigt betygade kejsaren ånyo sin hfliga åstundan, 

 att freden i riket måtte återställas, men sade sig lemna derhän, huruvida rätta vägen 

 dertill vore, det hans och rikets fiende tillstaddes att „libere ohne alle schew" värfva 

 krigsfolk på tysk botten och utan motstånd bemägtiga sig det ena passet efter det 

 andra. (Statsark. i Wien.) 



