87 



ska förbundet att alliera; det K. M. för många orsaker icke hafver 

 kunnat ingå; och med Magdeburgska succursen ej längre hafver kunnat 

 fördröja: så äro fördenskull de siste brandenburgske gesandter ifrån 

 Frankfurt med sådant besked dimitterade, att K. M. ville dem straxt 

 följa och förmoda, att kurfursten sig ännu till det evangeliska gemena 

 bästa (hvilket med Magdeburg mycket pericliterade) annorledes skulle 

 betänka, när K. M. komme närmare, och icke förorsaka för Kustrins 

 skull, att K. M., i det Kustrin ändteligen med en del af arméen må- 

 ste lemnas bloqueradt, skulle blifva på sina trupper så försvagad, att 

 Magdeburg icke undsättas kunde" '). Med detta besked återvände de 

 brandenburgska sändebuden, och konungen rustade sig att oförtöfvadt 

 följa dem. 



Om sin ställning och sina utsigter vid denna tid, skrifver konun- 

 gen sjelf (från Frankfurt den 24 April g. st. 1631) till rikskansleren: 

 "Ibland andra Oss af Gudi nu nyligen förlänte victorier, äro dessa icke 

 de ringaste, att Wi efter halfannan dags belägring äro Frankfurt an 

 der Öder den 3 hujus med stormande hand mägtige blefne, hvaruti 

 fienden hacle icke garnison, utan en temmelig armée, hvilken på half- 

 annan timmas tid var ruinerad. Sedan att Landsberg är Oss den 16 

 hujus öfvergifvet på accord af 4000 af fiendens folk, som derinne lo- 

 gerade; hvilket pass såsom det ligger invid polska gränsen och vid 

 elfven Warthan, så är det Oss icke allenast ganska nyttigt till att 

 hålla fienden ur Neumark och Vor-Pommern, utan ock, hvar det med 

 de poler skulle en gång komma till fejd igen, ganska beqvämt till att 

 der formera sedem belli. Dessförutan hafva nu kurfurstarne [af Sach- 

 sen och Brandenburg] slagit sig ifrån kejsaren, och äro Wi nu i ver- 

 ket att sluta med H. K:t Kurfursten af Brandenburg en sådan alliance 

 som med fursten af Pommern. Landtgrefven af Hessen [Kasselj är 

 ock på god väg, ock tro Wi äfven fuller, det han skall sig accom- 

 modera. Kursachsen är ock så vidt kommen, det han näppeligen kan 

 undgå att träda i vapen. Och efter nu H. K:t Kurfursten af Bran- 

 denburg förmedelst denna alliance fuller afträder Oss största delen af 

 sina fästningar, och Wi så för dessa som Landsbergs besättande och 

 Oderströinmens vartagande och enkannerligen Magdeburgs undsättning, 

 med hvilket Wi Oss nu martla, behöfva fuller undsättning på folk, 

 så såge Wi derföre nådigast gerna, att, så fort I vissten några me- 

 del att stärka Oss här, I det då göra ville, särdeles der I kunnen 

 mista de 2:ne regementer, som I hafven Oss destineret" 2 ). Imellertid 



1) Arkiv. f. svenska krigens hist. a. st. s. 737. 



2) „Och som detta Wårt väsende," tillägger konungen, „ dagligen mer och iner växer 



