90 



hvilket dock ännu sig manligen värjer och säges numer med marskal- 

 ken vara i godt förtroende" '). 



Magdeburgs öde berodde sålunda till väsendtlig del på de båda 

 protestantiska kurfurstarne, och sannolikt hade staden kunnat räddas, 

 om Johan Georg i tid hade lyssnat till Gustaf Adolfs enträgna upp- 

 maningar att för sådant ändamål med honom förena sig. Redan från 

 Frankfurt hade konungen sändt hofjunkaren Taube till kurfursten för 

 att dertill förmå honom; och då Taube dröjde, men Magdeburgs fara 

 påkallade skyndsam hjelp, så affärdade konungen genast efter ankom- 

 sten till Potsdam ett nytt sändebud, öfverste Boch, med ett bevek- 

 ligt bref till kurfursten samt uppdrag att å konungens vägnar anmoda 

 honom: "om konjunktion (med konungen) till Magdeburgs succurs;om 

 säker passage och tillförsel; om att kurfursten ville K. M. personligen 

 möta och med K. M. sig förena" •). Den 21 om aftonen återvände 

 ändtligen Taube, medförande ett af böjande svar från kurfursten. "Gick 

 alltsammans derpå ut," skrifver Grubbe 2 ), "att Kur-Sachsen förevän- 

 de sin svåra pligt, dermed han kejsaren och det romerska riket är 

 tillbunden; att genom fden af konungen äskade] passagen deriverades 

 sedes belli in i hans land; sedan vidare, att han de kejserske tillför- 

 sel hade afslagit allaredan; och slutligen, att de frankiska och schwa- 

 biska kretsarne, der de kejserske, som ur Italien komne äro, ville 

 tränga med gewalt igenom, sökte hos honom på sådant fall, efter af- 

 talet i Leipzig, succurs, hvarföre han sjelf till Zeitz sig begifva måste, 

 något afsides; hvarförutan han ännu icke vore i en rätt författning 

 och dagligen med värfningar occuperades: för hvilka orsakers skull 

 ingen conjunction denna gång kunde ske, ingen passage och ingen pro- 

 viant efterlåtas, ej heller kunde han komma till samtal med K. M.; 

 i en summa, allt det K. M. hade anhållit, blef högeligen excuseradt, 

 allenast tillbjöd han sig att sända någre af sitt råd , som med K. M:s 

 råd loco commodo kunde tractera." 



Sålunda framhärdade kurfursten i sin senfärdiga och betänksamma 

 politik, utan att deri låta sig rubbas hvarken af Magdeburgs förnya- 

 de ansökan om hans hjelp, eller af Gustaf Adolfs bevekliga uppmanin- 

 gar, hvilka äfven Arnim understödde. Och likväl, anmärker Helbig, 

 visste kurfursten allt för väl, att konungen hade rätt, ty han var till- 

 räckligt underrättad om Magdeburgs tillstånd och hvad af kejsaren 

 och de katolske vore att vänta. Genom en Pappenheims agent, som 

 Sachsen vunnit, hade han (redan i Mars) erhållit de omständligaste 



1) Grubbes relation ur lägret vid Potsdam d. 12 Maj (g. st.) 1631. (A. st.) 



2) A. st. 



