91 



underrättelser om Tillys planer, och att denne uppbjöde allt för att 

 få staden i sitt våld, innan lian finge att göra med kurfursten, hvars 

 afgjorda uppträdande till Magdeburgs förmån han med säkerhet vän- 

 tade. Men just vid denna tid infann sig hos kurfursten ett kejserligt 

 sändebud von Hegemuller, och denna omständighet torde i någon mån 

 förklara kurfurstens tvekan att taga ett steg, som innebure en oåter- 

 kallelig brytning med kejsaren, hvilken han ännu alltjemt försäkrade 

 om sin orubbliga trohet. 



Då kurfurstens svar anlände, stod konungen just i begrepp att 

 följande dag bryta upp och, i hopp om gynnsam resolution från kur- 

 furstens sida, genom hans land taga genaste vägen till Magdeburg. 

 "Men efter som det hoppet sålunda blifvit förtaget," skrifver Grubbe 

 (a. st.), "så måste K. M. mer taga dess säkerhet i akt, och sig vid 

 Havelen så länge uppehålla, till dess man ser, om der något ännu kan 

 vara till att förmoda." För att imellertid förmå kurfursten till en 

 annan resolution, affärdades Taube genast ånyo till honom med en skrif- 

 velse, hvari konungen föreställde honom, att han genom sitt uppträ- 

 dande på Leipzigerkonventet i alla fall ej hade något annat att vänta 

 än en sträng efterräkning från kejsarens sida. Derjemte beklagade 

 konungen, att den goda lägenheten till Magdeburgs undsättande ge- 

 nom kurfurstens betänksamhet ginge förlorad; ty om han velat med 

 konungen förena sig, hade man väl kunnat bringa en sådan armée till- 

 sammans, att Magdeburg kunnat undsättas och fiendens intentioner 

 hindras; men genom denna hans gensträfvighet sattes Magdeburg i 

 fara och gåfves fienden luft att efter godtycke förstärka sig. Då nu 

 detta tvifvelsutan komme att lända det evangeliska väsendet till stör- 

 sta förfång, så förklarade konungen reservationsvis, att skul 'en der- 

 för ej drabbade honom, utan kurfurstens ovillighet. Och ehuruväl 

 konungen derföre hade orsak nog att lemna Magdeburg och hela det 

 evangeliska väsendet i sticket, så ville han dock, för den ifver han 

 hyste att främja den betryckta kristna religionen, på en annan väg 

 utmed Haveln avancera med det folk han hade, till dess han finge 

 se, om ännu något tillfälle gåfves att hjelpa Magdeburg. Imellertid 

 förmanade han Kursachsen ännu en gång att något bättre betänka sig 

 och konungens förra råd antaga, på det fiendens anslag i tid och med 

 förenade krafter måtte kunna brytas. Men om konungens goda råd 

 icke blcfve följda, så ville han inför hela verlden vara ursäktad, 

 derest någon olycka träffade det evangeliska väsendet till följe deraf, 

 att konungen till sin säkerhet toge en annan väg *). "Imellertid," an- 



1) Se Grubbes sist anf. relation. Jemf. Helbig a. ^t. s. 40—41. Jemf. Chemnitz 

 Bellum Sveco-Germanicum T. I s. 120. 



