92 



märker Grubbe, "gå consilia som mig synes, derhän, att man söker 

 återbringa Kurbrandenburg med K. M. till tals, och då med honom 

 först att sluta och göra sig så fast, att han ej skall kunna resiliera. 

 Sedan menar man att bruka hans person till att öfvertala Sachsen; 

 men om då intet uträttas, blifver man i defension af den trigono vid 

 Elben och Haveln. Och der hvarken Sachsen eller Brandenburg sig 

 accommodera, tror jag K. M. nödgas dess säkerhet taga i akt, och 

 till en tid drifva particularia." 



Men alla Gustaf Adolfs bemödanden att rädda Magdeburg voro 

 redan fruktlösa; ty under det de ofvannämnda underhandlingarna med 

 Kur-Sachsen ännu fortgingo, inlopp den bedröfliga tidningen om Mag- 

 deburgs fall. 



Efter återkonsten till Magdeburg hade Tilly af alla krafter på- 

 skyndat belägringen, och inom kort voro alla utanverken i de beläg- 

 rades händer. De belägrade afbrände förstäderna och drogo sig till- 

 baka inom den egentliga staden, hvars starka murar ännu erbjödo ett 

 fast värn. Den 4 Maj lät Tilly (genom skrifvelse till administratorn, 

 till rådet och till Falkenberg) uppfordra staden till kapitulation; men 

 Falkenberg förstod att genom sitt eget lugn och förtröstan om Gustat 

 Adolfs snara ankomst upprätthålla de belägrades mod. Den 5 före- 

 togo de belägrade 3:ne lyckade utfall, som höjde deras tillförsigt. Den 

 7:de aflät administratorn ett skriftligt svar på Tillys uppfordran. Han 

 förklarade sig vilja rådpläga med kurfurstarne af Sachsen och Bran- 

 denburg och begärde derföre anstånd samt säkra pass för sina utskic- 

 kade. Trenne dagar sednare afgaf äfven rådet sitt svar, hvari det 

 upprepade den utnötta frasen om sin devotion mot kejsaren samt sina 

 klagomål öfver stadens lidanden, hvilka tvifvelsutan mot kejsarens 

 vilja öfvergått densamma. Derföre hade man beslutit, hette det, att 

 öfverlemna hela frågans biläggande åt kurfurstarne af Sachsen och 

 Brandenburg samt de förbundna hansestäderna, och vore villig att i 

 allt hvad billigt vore lämpa sig efter deras utslag. För sådant ända- 

 mål önskade rådet till dem affärda utskickade, för hvilka det af Tilly 

 begärde säkert pass samt under tiden inställandet af belägringsarbe- 

 tena och alla fiendtligheter mot staden. Falkenbergs svar var kort 

 och godt. För sin del, förklarade han, ville han i denna sak göra 

 allt hvad hans samvete och ärliga namn under förhandenvarande om- 

 ständig eter medgåfve. 



Meningen med de af administratorn och rådet framställda försla- 

 gen voro påtagligen blott att vinna tid. Derföre förklarade sig Tilly 

 visserligen benägen att gifva stadens utskickade de äskade passen: 



