93 



men då de ifrågavarande rådplägningarne skulle erfordra mycken tid 

 och saken redan vore kommen derhän , att den ej lede något uppskof, 

 så fruktade han att de åsyftade förhandlingarna för sent skulle föra 

 till någon påföljd. Det vore derföre bättre, att de belägrade sjelfva 

 i rattan tid fattade sitt beslut, hvilket de borde moget öfverväga, men 

 tillskrifva sig sjelfva hvarje fara, som ett dröjsmål kunde medföra. 

 Samtidigt skref Tilly till kurfursten af Sachsen, att Magdeburgarne 

 isynnerhet derföre åsidosatte sin pligt, att de förlitade sig på de i 

 Leipzig fattade besluten och satte sitt hopp till främmande hjelp. Men 

 kurfursten kunde sjelf öfverväga hvad man hade att vänta af främ- 

 mande furstar och folk, som blott sökte sin egen fördel för att bringa 

 öfverhufvuden och undersåter under oket samt slutligen sönderstycka 

 hela riket. Derföre borde han vara behjelplig att återföra Magdebur- 

 garne till sin pligt. Sannolikt har denna skrifvelse ej blifvit utan ver- 

 kan på den betänksamme kurfursten. 



Imellertid fortgingo o af brutet belägringsarbetena, medan Falken- 

 berg ofta måste uppbjuda hela sin förmåga för att hos stadsboarne 

 upprätthålla mod och enighet. Den 17:de började de belägrande ur 

 8 batterier häftigt beskjuta staden, dock utan synnerlig verkan. Men 

 i Magdeburg började krutförrådet tryta, hvadan de belägrade måste 

 minska sin eld. Falkenberg klagade, att man i trots af alla hans före- 

 ställningar bortslösat krutet genom ett omåttligt och foga gagneligt 

 skjutande. Derjemte lät han anlita alla möjliga utvägar att öka krut- 

 tillverkningen, hvarvid äfven handqvarnar och apothekarnes mortlar 

 tillgrepos; men dessa medel voro dock ej tillräckliga att ersätta den 

 dagliga förbrukningen, hvadan det grofva artilleriets eld helt och hållet 

 måste inställas. 



Den 18:de lät Tilly, genom skrifvelser till rådet, administratorn och 

 Falkenberg ännu en gång uppfordra staden till kapitulation. Den 

 med dessa skrifvelser afsända trumpetaren blef på Falkenbergs föran- 

 staltande qvarhållen i staden, medan man der öfverlade om huru 

 Tillys uppmaningar borde besvaras, hvarom olika meningar rådde 

 bland borgerskapet. Den 19:de om eftermiddagen församlade sig rådet, 

 ehuru föga talrikt. En af de församlade, Otto von Guericke, fastade 

 uppmärksamheten på den fara, hvaraf Neuwerk, en af stadens befäst- 

 ningar, hotades. Stadssyndikern doktor Johan Denhardt erinrade om 

 den tilltagande krutbristen och frågade, hvad man ville göra om kru- 

 det toge slut. Detta borde rådet betänka och ej störta så många 

 menniskor i förderfvet, o. s. v. Dessa föreställningar vunno gehör. 

 På Denhardts förslag beslöto de närvarande, att man skulle öppna un- 



